dad sågtekniker att mera avsevärt kunna höja det absoluta nettot å en såg, där förädlings 

 produkterna icke uppgå till mer än 300 — 500 standards årligen. 



Är 19 14 uppgick sågningen å kronans samtliga »sågverk» icke till mer än c:a 250 stan- 

 dards pr såg. Om man nu antager, att till förvaltare af ett revir med ett dylikt förädlings- 

 verk skulle komma en person utan någon som hälst föregående praktisk sågverksutbildning 

 torde det hava sitt intresse att beräkna vad kronan / rärsta fall skulle kunna förlora på 

 grund av dennes bristande insikter. Vi kunna då först och främst utgå ifrån, att sågförman 

 och sågställare samt redan invanda arbetare äro kompetenta att något så när hälla sägningen i 

 de gamla spåren och att vidare såganläggningar icke torde komma att finnas annat än på våra 

 mera värdefulla kronoparker (d. v. s. å de av oss föreslagna I eller II klassens reviren). Då 

 till dessa revir oavsett sågarna icke torde komma att befordras annat än personer med ad- 

 ministrationsförmåga och i övrigt framstående egenskaper, torde man utan tvekan kunna på- 

 stå att revirförvaltaren jämväl på mycket kort tid skall kunna sätta sig in i den affärsmäs- 

 siga delen av sågverksrörelsen. Under alla förhållanden torde det endast bliva under första 

 året av hans skötsel av reviret, som minskat eller, kanske rättare, icke-höjt utbyte från sågen 

 skall kunna befaras. Och då man med kännedom om de snäva gränserna, inom vilka så- 

 väl den sågfallande virkesprocenten som sågnings- och brädgårdskostnaderna variera, knap- 

 past torde behöva räkna med större förlust än 10 å 12 kronor pr standard även vid en ren 

 misskötsel, kommer följaktligen hela riskmarginalen att hålla sig kring ett medeltal på 2 å 

 3 000 kronor. Vad betyder emellertid denna summa i förhällande till de förluster, som 

 kronan riskerar, därest vederbörande revirförvaltare i stället skulle sakna tillräckliga skogliga 

 insikter? En kalkyl över de värden, den direkta revirskötseln representerar, åskådliggör detta. 



Om, såsom de sakkunniga föreslagit, varje revir i södra Sverige kommer att i medetal 

 omfatta 12,500 har eller c:a iO,ooo har produktiv mark och avverkningen per har och år 

 kommer att uppgå till beräknade 3 kbm, torde årliga bruttoförsäljningssumman komma att 

 hålla sig omkring 200,000 — 300,000 kronor och nettot omkring 100,000 — 150,000 kronor 

 per revir. Då en driftig och energisk jägmästare ej blott genom rätt teknisk behandling 

 av virket, rationella drivningar och förmånliga försäljningar kan höja revirets nettoinkomst, 

 utan jämväl och t. o. m. i än högre grad genom framstående rent skogliga kunskaper kan 

 utöva sitt inflytande på själva produktionen genom väl utförda gallringar och annan bestånds- 

 vård i just den omfattning, respektive bestånd och marker under förhandenvarande konjunk- 

 turer fordra, så inses lätt, att det är av alldeles utomordentlig vikt, att dessa produktionsmöj- 

 ligheter icke på något sätt försummas till förmån för sågdriften. Medan nettot från denna 

 senare, såsom vi ovan visat, knappast kan variera på mer än ett eller annat tusental kronor, kunna 

 nämligen produktionsmöjligheternas tillvaratagande svänga mellan tiofaldigt större gränsvärden. 



De sakkunniga hava såsom bevis för den ökade vinst kronan skulle kunna skörda från 

 sina skogar, därest såganläggningar bleve allmännare, anfört en utredning över 1913 års 

 sågningsresultat å Bjurfors skolrevir. Ehuru mot det anförda exemplet torde kunna invän- 

 das att nettot beräknats väl högt genom att för lång amorteringstid beräknats och därigenom 

 att inga förvaltnings- och kontorskostnader pålagts sågningen m. u. av sågförmannens avlö- 

 ning, ej heller kostnad för arbetarebostäder, samt att jämförelsen mellan sägningsresultatet 

 och en eventuell rundvirkesförsäljning så till vida är missvisande, som Bjurfors kronopark 

 är belägen just i en trakt — utmed Dalälven — där konkurrensen om rundvirke är an- 

 märkningsvärt liten, förtjänar det anförda exemplet ändock uppmärksammas. Den anförda 

 vinsten blir nämligen under alla förhållanden så pass avsevärd, att man torde hava grundad 

 anledning kunna påstå, att den icke skulle kunna hava uppdrivits mera. Men ifrågavarande 

 sågning har dock föreståtts och letts av en person, som icke ägde föregående speciell ut- 

 bildning i sägverksbranschen. På mycket kort tid synes han tvärtemot hava kunnat sätta 

 sig så in i sågrörelsen, att han på ett fullt tillfredsställande sätt kunnat sköta densamma. 



Det torde vidare böra beaktas, att av de produkter, som försäljas frän våra hittillsvarande 

 sågverksrevir, det sågade virket, trots dettas högre värde per kubikenhet, ingalunda utgör 

 något i revirens bokföring utslagsgivande moment. Ar 19 14 uppgick sålunda försäljnings- 

 summan för sågade varor från de 13 revir, inom vilka såganlägningar dä fuiinos, endast 

 till 346,281 kronor, medan försäljningssumman för samtliga skogsprodukter uppgick till 

 1,853,494 kronor. Av sagda år från dessa revir sålda skogsprodukter upptog; 



å rot sålt virke 11% 



gagnvirke 37% 



brännved 9% 



sågat virke 18% och 



träkol 25 % 



