12 



de tjänstemän^ som komma att vara bosatta i orter, där levnadskostnaderna ära särskilt 

 höga. De löneförmåner, vi ova?i angivit, avse nämligen normalförhållanden. 



Vi anhålla slutligen i underdånighet, att Eders Kungl. Maj:t vid avlåtande till riksdagen 

 av nådig proposition avseende reglering av lönebeloppen för skogsstatstjänstemännen av 

 högre grad, täcktes taga nödig hänsyn till att dessa tjänstemän icke åtnjuta några av de 

 värdefulla förmåner som flera andra kategorier tjänstemän hittills nästan obligatoriskt ägt, 

 såsom av staten upplåtna och underhållna expeditionslokaler, bostäder eller hyresersättningar, 

 fri vedbrand, lyse, läkarvård eller ersättning därför m. m. Då dylika förmåner, annat än 

 ersättning för expeditionslokal för de ordinarie revirförvaltarna, av många skäl knappast torde 

 kunna annat än i undantagsfall beredas skogsstatspersonalen, synes oss ovannämnda förmåner, 

 vilka andra tjänstmannagrupper åtnjuta, för skogsstatstjänstemännen böra kompenseras genom 

 förhöjning av de kontanta avlöningsförmånerna. 



På grund av vad vi sålunda anfört beträffande skogsstatspersonalens av högre grad av- 

 löning, därvid vi tillåtit oss påpeka en del förhållanden rörande denna personals tjänstgöring, 

 vilka synts oss böra tagas i betraktande vid lönebeloppens fixerande, få vi i djupaste under- 

 dånighet hemställa, att det täcktes Eders Kungl. Maj:t att uti nådig proposition till riksda- 

 gen, med utvecklande av de synpunkter vi här ovan angivit, föreslå avsevärt höjda löne- 

 skalor för såyäl den ordinarie som den extra skogsstatspersonalen av högre grad, därvid om 

 möjligt de av oss angivna nya lönebeloppen torde böra uppställas såsom minimikrav på det 

 att den hjälp, dessa ekonomiskt betryckta tjänstemän med det snaraste tarva, måtte bliva 

 verkligt effektiv. 



Sedan den av Eders Kungl. Maj:t är 19 15 tillsatta kommissionen för åvägabringande av 

 enhetliga avlöningsbestämmelser inom de affärsdrivande verken och tullverket, till vilken 

 kommission genom Eders Kungl. Maj:ts särskilda nådiga medgivande hänskjutits jämväl 

 skogsstatens löneförhållanden, under hand anmodat de extra jägmästarnas förbund att till 

 kommissionen framställa sina önskemål uti lönefrågan, har förbundet använt sig av det så- 

 lunda erbjudna tillfället och uti skrivelse till kommissionen den 8 nov. 1916 utvecklat ovan 

 angivna synpunkter samt framställt enahanda önskemål. 



Då vi i detta kapitel endast hava sysselsatt oss med frågan om själva arvodet för respek- 

 tive tjänstemannagrupper, komma vi att i särskilt kapitel göra de erinringar och framställa 

 de förslag i fråga om de extra skogsstatstjänstemännens av högre grad reseersättningar ^ som 

 de extra jägmästarnas förbund jämväl anser vara av behovet påkallade. 



Befordringsprinciperna. 

 Vid första befordran till ordinarie tjänst. 



(sid. 322 — 325.) 



De sakkunniga framhålla med skärpa den stora vikten av att varje extra jägmästare för 

 att vinna befordran till ordinarie revirförvaltaretjänst genom praktisk revirtjänstgöring förvärvar 

 sig icke blott erfarenhet i skogsvärd utan även administrationsförmåga samt förmåga att 

 självständigt handhava en stor ekonomisk förvaltning. Sålunda skulle det enligt de sakkunni- 

 gas mening icke vara tillfyllest att hava fullgjort en viss tids väl meriterad tjänstgöring så- 

 som skogstaxator, amanuens vid domänstyrelsen eller annan liknande mera säregen befatt- 

 ning, för att vara kvalificerad till revirförvaltaretjänst. Vi vilja ingalunda jäva den tanke, 

 som ligger till grund för detta de sakkunnigas uttalande, 7nen vi anse oss böra i ii7ider- 

 dånighet hemställa att en dylik ändrad befordritjgsprincip icke må tillämpas omedelbart 

 utan först efter en viss övergångstid, exempelvis 5 år. Det vore nämligen ett hårt slag 

 för alla de tjänstemän, som i förlitande på nuvarande meritberäkningsgrunder sökt sig till 

 dylika på grund av tjänstgöringens natur oftast mindre eftersökta, men hittills väl meriterade, 

 befattningar, därest de vid blivande konkurrens om revirförvaltaretjänster skulle få stå till- 

 baka för yngre kamrater, vilka ägnat sig åt enbär revirtjänstgöring. 



Som kompetens för revirförvaltaretjänst hava de sakkunniga vidare framhållit, att en fort- 

 satt teoretisk fackutbildning är önskvärd, och att denna bör ske på frivillighetens väg. Vi 

 dela i det väsentligaste denna de sakkunnigas mening, men tillåta oss i detta samband fram- 

 ställa en del smärre erinringar. Sålunda synes det oss nödvändigt, att större möjligheter 

 än hittills öppnas frän statens sida för de unga tjänstemännen alt förvärva sig denna ökade 

 teoretiska kunskap. De medel, som härvid torde böra tillgripas, synas oss vara en viss tids 



