M 



ficera till revirförvaltaretjänst jämväl å ett annat. Därför bör enligt vårt förmenande såväl 

 själva instruktionstjänstgöringen som de nyutnämnda extra jägmästarnas kommendering där- 

 till dirigeras från domänstyrelsen och ej, som de sakkunniga föreslagit, från distriktsstyrel- 

 serna. Önskvärt synes oss vidare vara, att detsamma meddelas tjänstemännen snarast möj- 

 ligt efter deras inträde i skogsstaten, så att de, så fort sig göra låter, bliva kompetenta att 

 uppehålla vakans- och vikariatsförordnanden m. m. av mera krävande art. 



Gängen av en extra jägmästares utbildning skulle under dylika förhållanden bliva ungefär 

 följande. Efter genomgängen kurs vid skogshögskolan anmäler sig den utex. eleven som 

 sökande å visst distrikt. I den män behov av tjänstemän enligt så vitt möjligt för längre tidspe- 

 rioder verkställda kalkyler förefinnes, antager domänstyrelsen efter förslag av vederbörande 

 distriktsstyrelse honom som extra jägmästare i disponibilitet. Så snart sig göra låter place- 

 ras han därpå å ett instruktionsrevir. Tjänstgöringen å dylikt torde icke behöva utsträckas 

 över 2 år, även om densamma avbrytes av kortare vikariatsförordnanden o. d. av mindre 

 krävande art, vartill den unge jägmästaren omedelbart efter avlagd examen vid skogshögsko- 

 lan borde anses kompetent. 



Den befattning som en extra jägmästare efter sålunda avslutad utbildning närmast torde 

 kunna påräkna, torde bliva indelningsassistenttjänsten. Under denna period synes en viss 

 tids tjänstgöring hos såväl förste skogstaxatorn som ock ä någon distriktsstyrelse böra bere- 

 das honom. Efter 4 — 5 ärs extratid bör han med nu skisserad utbildning även vara mogen 

 att tillträda mera krävande revirassistenttjänster, befattningar som andre skogstaxator eller 

 distriktsassistent. Två ä tre ärs tjänstgöring å någon av dessa poster torde därpå kvalificera 

 honom för ett tredje klassens revir, en förste skogstaxators- eller en notarietjänst. En duglig, 

 energisk extra jägmästare synes oss alltså böra beredas utsikter att efter c:a 7 års tjänstgö- 

 ring av nu antytt slag bliva utnämnd till förvaltare av tredje klass-revir. 



I samband med att de sakkunniga framhålla nödvändigheten av att det för befordran till 

 revirförvaltaretjänst uppställes ett oeftergivligt krav på väl vitsordad instruktionstjänstgöring, 

 förmena de, att en på erkänt framstående sätt utförd rationell förvaltning av enskilda skogar 

 jämväl bör vara en merit vid ansökning till ordinarie jägmästaretjänst. 



Detta förslag finner förbundet vara särdeles olyckligt. Till att börja med innebär ju det- 

 samma ett underkännande av statens förmåga att inom sin egen skogsförvaltning uppamma 

 fullt kvalificerade personer, och att staten på detta sätt ger sig själv en inkompetensförkla- 

 ring, torde ingalunda fä anses gagneligt. 



Den i saken icke initierade skulle ock kunna föranledas tro, att de sakkunniga lancerat 

 detta förslag på grund av ledsamma erfarenheter i fråga om rekryteringen av de ordinarie 

 jägmästaretjänsterna i så måtto, att icke nog många eller nog kvalificerade personer uppträtt 

 som sökande och att man därför varit nödsakad utnämna till revirförvaltaretjänst mindre 

 lämpliga aspiranter. Detta torde emellertid ingalunda vara förhållandet och bestyrkes icke 

 heller på något sätt av något de sakkunnigas uttalande. 



Det torde i stället vara ett känt faktum, att till ledigförklarade ordinarie jägmästaretjän- 

 ster ett i förhällande till totala numerären revirförvaltartjänster oproportionerligt stort antal 

 kompetenta sökande anmält sig, varigenom vederbörande myndigheter haft gott tillfälle att 

 förse sig med fullt kvalificerad personal. 



Om då i något eller några fall icke erhållits den odisputabelt rätte mannen på rätta plat- 

 sen, torde orsaken till detta förhällande snarare ligga däri, att den myndighet, som haft att 

 avgiva förslag till tjänstens återbesättande, icke tillräckligt känt till eller kunnat bedöma de 

 sökandes kvalifikationer och personliga egenskaper, än däri, att samtliga sökande verkligen 

 varit olämpliga. 



Kunna således understundom misstag begås vid tillsättandet av ordinarie jägmästaretjänster 

 under nuvarande förhållanden, huru mycket vanskligare skall det icke då bliva, därest de 

 skogssakkunnigas förslag i denna fråga vinner tillämpning, dä nämligen skogsstaten utom- 

 stående och okända, direkt från privattjänstgöring komna personer skulle tillerkännas rätt 

 att uppträda såsom sökande och jämväl ha utsikter att utnämnas till revirförvaltare. 



Månne icke genom en sådan > reforms» genomförande, sannolikheterna för felbedömning 

 komma att högst avsevärt ökas, till ytterligare men för statsskogsskötseln? Jo, förvisso. 



Vederbörande skulle ju då endast hava att till grund för bedömningen av de sökandes 

 förtjänster lägga betyg och intyg om föregående verksamhet uti bolagets eller privatmäns 

 tjänst. Men huru ofta har man icke sett, att ett bolag eller enskild person, för att lättare 

 bli av med en mindre lämplig tjänsteman, inför andra ger denna de bästa vitsord.' 



