Den stigande intensiteten inom skogsvården kräver med otränkondig nödvändighet, att 

 skogssiatspersonalens tjänstgöring ute i sko<^en oavlåtligt ökas. Skall emellertid härunder, 

 trots det hårda livet under förrättningsresorna, dess arbetsduglighet och vigör kunna bibe- 

 hållas, torde det vara erforderligt, att tjänstemännen under resorna kunna få rimliga krav i 

 fråga om beskaffenhen av kost och logi tillgodosedda. Skola tjänstemännen till följd av 

 reseersättningarnas knapphet nödgas avstå från den ringa grad av bekvämlighet, som till- 

 äventyrs skulle kunna erhållas under förrättningsresorna, så torde det vara fara värt, att 

 deras arbetsduglighet sänkes. Vi förmena på denna grund, alt reseersättningarna böra vara 

 så tillmäita, att tjänstemännen ej nödgas av sparsamhetsskäl inskränka sina krav ])ä kost och 

 logi under vad som är rimligt, och vad som kan anses nödvändigt för bibehållande av hälsa 

 och arbetsduglighet. Så har emellertid dessvärre hittills ej varit förhållandet. Den av oss 

 här tidigare meddelade tabellen torde till fullo bestyrka detta. 



Vi anse sålunda att reseersättningarna böra beräknas efter sädana grunder, att dessa er- 

 sättningar med bibehållande av en levnadsstandard, som förmår bevara tjänstemännens arbets- 

 duglighet, fullt ersätter dessa för deras verkliga resekostnatler och ej t\ingar dem att delvis 

 betäcka sina resekostnader av lönemedel. 



1 förlitande på att Eders Kungl. Maj:t täcktes beakta de synpunkter, vi såväl här som i 

 \hr till Eders Kungl. Maj:t tidigare ingivna underdåniga skrivelse angående reseersättningarna 

 framhållit, få vi i underdånighet hemställa, att Eders Kungl. Majt täcktes godkänna det av 

 sakkunniga framförda och av domänstyrelsen biträdda förslaget om reglering av den extra 

 skogsstatspersonalens av högre grad reseersättningar, icke blott som ett provisorium utan 

 som en definitiv lösning av denna både lör skogarna och kåren synnerligen viktiga fråga. 

 Dock tillåta vi oss framställa vissa erinringar beträffande sakkunnigas förslag i denna punkt. 



A sidan 362 i betänkandet anföra de sakkunniga bl. a. följande: »Storleken av assisten- 

 ternas fasta reseanslag är omöjlig att här föreslå. Densamma bör vara helt beroende av 

 tjänstgöringsområdets utsträckning". Vi vilja pä grund av detta uttalande erinra om, att an- 

 talet resor jämväl är en faktor att räkna med vid bestämmandet av det fasta reseanslaget, 

 samt påpeka att revirassistenternas anslag för biljetter, skjutsar m. m. redan är allt för 

 knappt tillmätt för det antal resedagar, som nu är det vanliga (c:a 150 dagar om året per 

 assistent; se tabellen). Enligt domänstyrelsens uttalade uppfattning bör emellertid varje ärs- 

 förordnad assistent i framtiden redovisa minst 170 st. rese- och förrättningasdagar. Att en 

 sådan ökning i dagantalet jämväl skall inverka höjande på de direkta resekostnaderna är 

 uppenbart. En ökning av det fasta reseanslaget över lag torde därför vara nödvändigt 

 för att assisteiiterna ej skola nödgas jämväl i framtiden av lönemedel utfylla för knappa 

 reseanslag. 



Beträffande dagtraktamentena ha\a de sakkunniga fixerat en zon med 5 km. radie från 

 förrättningsmannens hemvist, inom vilken zon verkställda resor och förrättningar ej skulle 

 medföra rätt till dylikt traktamente. Detta förslag synes oss vara i sin ordning. Men där- 

 utöver hava de sakkunniga gjort en annan begränsning, vilken är att anse såsom synner- 

 ligen beklaglig. De säga nämligen å sid. 360: »Därjämte böra sådana arvoden utgå blott 

 vid verkliga förrättningsresor». 



Då fören. Sveriges ordinarie jägmästare uti underdånig skrivelse den 20 mars 19 16 an- 

 gående denna fråga framfört synpunkter, som sammafalla med våra egna, tillåta vi oss citera 

 vad nämnda förening i ärendet anfört: 



»De sakkunniga ha ej meddelat närmare förklaring öfver, vad de anse detta otydliga ut- 

 tryck (verkliga förrättningsresor) egentligen innebära. Skall uttrycket » förrättningsresor » i 

 detta sammanhang givas den tolkning, som det erhållit i fråga om beräknandet av de till 

 statsverket utgående ersättningarna för jägmästarn;is resor till ecklesiastika skogar, sä måste 

 man anse, att de sakkunniga med ena handen tagit igen, vad de givit med den andra. Med 

 förrättningsresor skulle nämligen i så fall endast avses de resor, vid vilka jägmästaren verk- 

 ställt stämplingar eller lett kulturarbeten. Antalet dagar, som årligen ägnas åt sädana för- 

 rättningar, blir ej så särdeles stort. En stor mängd förrättningsdagar ä reviren ägnas åt 

 andra, ej mindre viktiga arbeten. Härtill komma emellertid alla besök å skogarna i avsikt 

 att övervaka och kontrollera ])ågäende arbeten. Föreningen tillåter sig påpeka vikten därav, 

 att jägmästaren genom täta besök håller sig å jour med vad som sker å hans skogar och 

 ej blott besöker dem, då han har något visst ärende att uträtta. Först under sådana för- 

 hållanden kan han nämligen i grunden lära känna dem i detalj och följa deras utveckling. 



