■KRONOBERGS LÄNS LAXDSTESGSOXIRÄDE. 8 1 



Xom-idinge. Allbo, Kinnevald och större delen av Konga härader 

 bilda ett rr.ellanområde. som huxTidsakligen vilar på den s. k. röda 

 \'äxiögraniten. vilken likväl förefinnes i flera färgnyanser, ända till dju- 

 paste svart. Graniten uppstiger endast här och var i dagen och företer 

 då oftast slipade, låga klackar och hällar. Växjögranitens fÖr\itt- 

 ringsmark bildar en särdeles gynnsam växtbädd för såväl tallen som 

 granen. 



Medelhöjden över havet inom detta område av länet är omkring 

 500 — 600'. 



Det tredie området utgöres av Sunnerbo härad, låglandet, vars jord- 

 mån består av djupa moräner, vilka här och var bilda åsar av rullsten 

 eller krosstensgrus allt i omväxling med vidsträckta torvbildningar och 

 fljTi. Läget över havet varierar mellan 400 — 500'. 



Med undantag av ljungr},-ama. \-ilkas mark genom upprepad bränning 

 blivit förstörd, steriliserad, erbjuder moränjorden s\-nnerligen gynnsamma 

 villkor för skogsväxtligheten, vilken även gynnas av områdets relativt 

 långa vegetationstid. 



Tallt-n utgör det dominerande skogsträdet inom länet, och dess odling 

 har alltifrån skogskulturernas införande ända till sista decenniet varit 

 gynnad på granens bekostnad. Den självsådd, som uppkom å området 

 efter skogseldar, bestod nästan uteslutande av tall, emedan granen 

 till följd av sin tunna bark av skogselden dödades, medan enstaka 

 äldre tallar motstodo förstörelsen och sedan spredo sitt frö över om- 

 rådet. 



Vid skogssådder på ljungmarkerna, varvid användes blandat tall- och 

 granfrö, taga tallplantorna överhanden, medan granplantorna antingen 

 strax efter hjärtbladsperioden utdö eller ock övenåxas av tallplantorna 

 och under dessa föra en t}-nande tillvaro. Emellertid S}-nes granen, till 

 följd av vissa biologiska egenskaper, av vilka skuggfördragningen är 

 den mest utmärkande, "liksom även efter blädningssystemets och luck- 

 huggningens allmännare praktiserande, småningom vilja inkräkta på tall- 

 skogarna och intränga som underbestånd i dessa, för att slutligen intaga 

 deras växtplats och genom beskuggning hindra tallplantornas fortkomst. 

 Sådan spontan vegetationsväxel iakttages inom hela länet, ehuru före- 

 trädesvis på den fruktbara skogsmarken. 



Tallen uppträder med skiljaktig habitus inom länets olika områden. A 

 höglandet närmar sig talltypen den för norra Sverige karaktäristiska, med 

 svag grenutveckling, spetsig krona med länge bibehållen höjdväxt, varför 

 kronvälvning först vid högre ålder börjar inträda, med vedfyllig stamform 

 och därigenom högt belägen riktpunkt, med långsam diametertillväxt och 



o. SkogsvårdsJäreniMgeHS Tidskrift igij. Bilaga 5- 



