8 GUSTAF KOLMOniN 



för att motsvara detta enda. Då det här gäller ett studium av tillväxtens 

 allmänna gång är från är alldeles oberoende av dess absoluta storlek, 

 så hava de erhållna mikrometermåtten omräknats så att tillväxten för 

 de undersökta 40 åren alltid fått en slutsumma av 1,000 pr träd. Dessa 

 omräknade mått återfinnas i tablåerna V — VIII. 



A tablåerna V och VI hava gruppernas totalsummor omräknats sä, 

 att även för varje grupp erhålles totalsumman lika med 1,000. Enahanda 

 beräkningsmetod är dessutom använd för hela mogenhetsklasserna A och 

 B på Orsa besparingsskog, för träden å Hamra kronopark samt för träden 

 från Älvros kronopark och Idre kronopark, allt även upplagt och sam- 

 manställt grafiskt som medeltal av tabl. V — VIII nederst i fig. 3. 

 Allaredan å denna grafiska tablå framstår med stor tydlighet huru 

 samtliga kurvor, — representerande bland annat träd frän skilda sko- 

 gar — överensstämma i tillväxtens allmänna gång. De utvisa sålunda 

 exempelvis för åren 1881, 1891, 1902 och 1911 en genomgående 

 kraftig nedgång i tillväxtkurvan, medan för åren i88^, 1892 och 191 2 

 en genomgående ökning föreligger. Genomgående är även en allmän 

 nedgång i tillväxtkurvan för tiden 1882 till och med 1891, varefter föl- 

 jer en stegring i tillväxten från och med år 1892 till och med år 

 1896 o. s. v. 



Då våra barrträd normalt hava sin största ärsringsbredd i trakten av 

 märgen (åtminstone dä de uppväxa tämligen friställda), och årsrings- 

 bredden — allteftersom dimensionen ökas — naturenligt minskas, så 

 gör sig detta förhållande märkbart i provträdens här uppdragna till- 

 växtkurvor. Ju flera yngre träd som ingå, dess brantare måste kur- 

 van falla, ju flera äldre träd av grova dimensioner, dess mera hori- 

 sontellt blir kurvans förlopp för de undersökta 40 åren. För att i 

 möjligaste mån borteliminera denna av ålder orsakade minskning i ärs- 

 ringsbredden har för tiden 1880 — 1889 uträknats medelbredden å årsrin- 

 gen och det erhållna mättet avsatts å de grafiska tablåerna \\ VI, VII 

 och VIII. För tiden 1880 — 1899 o^^^ 1880 — 1909 har samma operation 

 även företagits, varefter genom de sålunda erhållna punkterna uppdragits 

 en rät linje. Denna räta linjes lutning mot horisontallinjen har antagits 

 vara ett mått på nyssnämnda minskning i årsringsbredden, och i gr. tabl. 

 XIV (fig. 3) äro kurvorna inlagda så att den förutnämnda räta linjen utgör 

 x-axeln. Härigenom skulle årsringarnas normala minskning — orsakad 

 av trädens tilltagande ålder och dimension — vara borteliminerad. Huru- 

 vida detta förfaringssätt är fullt riktigt kan ju underkastas diskussion, 

 men flere forskare hava antagit att den normala årsringsminskningen kan 

 och bör lämpligast uttryckas genom en rät linje (DOUGLASS, WalléN). 

 I »Skogshögskolan 1917» har WallÉN å sid. 417 framlagt en formel, 



