TORSTEN LAGERBERG 



ÄTLIGA SVAMPAR EN BIPRODUKT 

 AV DET JAPANSKA SKOGSBRUKET 



IT' ulturländerna i fjärran östern ha sedan gammalt varit föremål 

 ^ för västerlänningens undran och intresse. Förklaringen härtill 

 _ 3^ ligger nära till hands. Både den materiella och den andliga 

 odlingen ha här sedan långliga tider följt sina egna banor; sedvänjor 

 och bruk såväl i det dagliga livet som inom skilda yrken och närings- 

 fång ha utvecklat sig i en riktning, som ofta nog saknar motsvarighet 

 i Europa. Denna omständighet har ock säkerligen varit anledningen till 

 en viss benägenhet hos oss att underskatta de kulturvärden, som fram- 

 bragts av Japans och Kinas folk. 



När den japanska rasen för något mera än 50 är sedan på allvar 

 trädde i förbindelse med västerlandets civilisation, medförde detta steg 

 en så hastig uppblomstring av industri och näringar, att européerna 

 frågade sig, hur detta kunde vara möjligt. Gåtfullheten i detta snabba 

 uppsving är dock säkerligen mera skenbar; det skulle aldrig ha kunnat 

 inträffa, för så vitt icke japanerna redan under sin avskildhet hade upp- 

 nått en hög allmänkultur, (jör man sig mödan att intränga i detta 

 spörsmål, skall man snart sagt pä alla områden göra oanade erfaren- 

 heter. 



Det japanska skogsbrukets utveckling bl. a. är ett sådant studiefält, 

 där talrika överraskningar möta en europeisk skogsman. 



De historiska urkunderna ådagalägga, att de japanska skogarna varit 

 föremål för administrativ verksamhet redan vid en tid, då i västerlandet 

 skogen huvudsakligen betraktades som en människans fiende. Ar 274 

 e. Kr. inrättades sålunda en statens skogsstyrelse under en skogsdirektör, 

 och de följande århundradena gävo upphov till allt mera detaljerade för- 

 ordningar beträffande äganderätt till skogen och dess vård. I början 

 av 1700-talet hade man till och med nått så långt, att bet}'dande om- 

 råden avsattes som .skyddsskogar. Mäng^a av de lagbestämmelser, vilka 

 reglerade befolkningens förhållande till skogen, voro mycket rigorösa, 

 men säkerligen också till stor nytta. Sä exempelvis måste den, som 



