54 TORSTEN LAGERBERG 



oavsiktligt förorsakat en skogseld, plantera lo träd för vart och ett av 

 dem, som brunnit. Privatskogarna voro underkastade utsyningstvång, 

 kalhyggen i exponerade lägen voro förbjudna, plantor och frö utdelades 

 kostnadsfritt, väll}'ckade kulturer premierades, o. s. v. 



Det gamla shogunväldets fall år 1868 medförde även pä det skogliga 

 området stora omvälvningar. Det dröjde dock icke mera än 10 år, förr 

 än förhållandena åter stadgat sig, och en ny statlig organisation genom- 

 fördes, som sedermera i flera avseenden utformats efter västerländska 

 förebilder. För skogsundervisningen, såväl den högre som den lägre, 

 är det nu väl sörjt. En stor insats i skogsbrukets utveckling gör den 

 år 1882 bildade japanska skogsvårdsföreningen, som räknar ett mycket 

 stort medlemsantal och utger en månatlig tidskrift. Redan 1878 inleddes 

 en skoglig försöksverksamhet, som dock först 1896 fick en fullt själv- 

 ständig ställning genom inrättandet av en statens skogsförsöksanstalt i 

 Meguro vid Tokyo. På dess arbetsprogram stå samma frågor, som vårt 

 eget försöksväsende har till uppgift att lösa, men dessutom skogstekno- 

 logiska utredningar och provningar av allehanda redskap till .skogsbrukets 

 tjänst. 



Den uråldriga kontrollen från statens sida över skogarna är uppen- 

 barligen orsaken till, att Japan i nuvarande tid till övervägande del är 

 skogklätt trots sitt i förhållande till arealen höga invånartal. De tre 

 tätast befolkade huvudöarna Honshu, Shikoku och Kyushu med en sam- 

 manlagd folkmängd av omkring 48 mill. ha nämligen en skogsmarkspro- 

 cent av 64, och för Honshu (den stora huvudön) enbart, stiger denna 

 siffra till 7 1 . Härvid är dock i skogsmarken inräknad den för Japan 

 egendomliga grässteppen, den s. k. »håra» eller »genya», som åtmin- 

 stone delvis torde vara trädbevuxen, och som i varje fall utgöres 

 av skogsproduktiva områden. Bortser man från denna vegetation, över- 

 stiger i alla händelser skogsmarksprocenten den, som utmärker vårt eget 

 land, d. v. s. omkring 58 %, ett för mången säkerligen ganska oväntat 

 faktum ! 



Ur botanisk synpunkt är den japanska skogen särskilt märklig genom 

 sin oerhört stora artrikedom; i densamma rymmas icke mindre än om- 

 kring 600 olika trädarter, ehuru dessa endast till en mindre del äga 

 direkt betydelse inom skogsbruket. Artrikedomen får ses mot den bak- 

 grunden, att det japanska imperiet sträcker sig genom mera än 29 bredd- 

 grader och längst i söder når åtskilligt nedanför kräftans vändkrets (For- 

 mosa). Man kan härav förstå, att den japanska skogsvården och fram- 

 för allt den skogliga försöksverksamheten har ett synnerligen vidsträckt 

 arbetsfält, där en omedelbar tillämpning av europeiska erfarenheter endast 

 delvis kan komma i fråea. 



