66 A. F. OFVERHOLM 



Skogsägarnas intresse för en bättre skogsvård tog sig uttryck bl. a. 

 i bildandet av skogsvårdsföreningar och påbörjandet av skogskulturar- 

 beten i större skala. Så småningom fäste även lagstiftningen sin upp- 

 märksamhet på denna viktiga fråga, 1896 års skogskommitté tillsattes 

 och resultatet blev 1903 års skogslag, som började tillämpas från i:a 

 jan. 1905 och vars huvudändamål uttryckes genom lydelsen av lagens 

 i:a §, att avverkningen ej må så bedrivas eller efter avverkningen med 

 marken så förfaras, att skogens återväxt uppenbarligen äventyras. 



Nu är det emellertid ett känt förhållande, att enbart lagstiftning 

 knappast kan framtvinga ett gott resultat hos en affärsverksamhet. Men 

 det finnes för skogsägaren en annan och kraftigare drivfjäder för att 

 väcka och bibehålla intresset för skogens rationella vård, och det är 

 den egna fördelen, den att kunna bereda större tillgång till råvara för 

 den egna industrien. 



Den första utvägen att säkerställa en sådan råvarutillgång var såsom 

 också i 1903 års skogslag avsågs, att trygga skogens återväxt genom 

 •självsädd eller skogskultur. Men enbart detta blir i längden icke till- 

 räckligt. Många skogsägare beskatta nämligen sitt förråd av gammal 

 skog i sådan grad, att ungskogen med säkerhet ej hinner växa upp och 

 bliva avverkningsbar, innan den gamla skogen är slut, utan man kan 

 befara att vid en tidpunkt, då det gamla virkesförrådet är slutavverkat, 

 ungskogarna, ehuru innehållande stora kubikmassor, ännu ej lämna av- 

 verkningsbara dimensioner. Det blir därför för skogsägaren ett livs- 

 intresse att på något sätt utdryga det gamla virkesförrådet, och detta 

 sker bäst genom att så snart som möjligt låta en del av avverkningen 

 ske i form av gallringar i medelålders och unga skogar, vilka även 

 härigenom hastigare föras fram till avverkningsmogenhet. 



V^ärdet av gallringarna har på många håll mötts, om icke med miss- 

 tro, så dock med likgiltighet av många bland vår trävaruindustris ledande 

 män, och följden har blivit, att det i vårt land syndats mycket och 

 länge med avseende på underlåtenhet att gallra i skogarna. En väsent- 

 ligt bidragande orsak till detta sakläge har varit den under vanliga för- 

 hållanden ringa pekuniära avkastning, som erhållits genom gallringarna. 



Kom så under år 1918 B. K. -avverkningarna. Pade ställen, där dessa 

 skedde efter verkligt sakkunnig utstämpling, visade de på ett eklatant 

 sätt vad som verkligen kan tagas ut ur skogarna endast genom hjälp- 

 gallring. Såsom exempel vill jag nämna några siffror från min förvalt- 

 ning. Av de 57,000 hektar, som lågo inom B. K. -distriktens verksam- 

 hetsområden, gallrades endast c:a 1,500 har eller c:a 2,63 % av arealen. 

 Utbytet i gallringsvirke blev i runt tal 83,000 kubikmeter, eller pr har 

 55m3 motsvarande 18 — 23 % av resp. bestånds kubikmassor. Medel- 



