OM VIRKETS FIATBARHKT 77 



tisk bet\'clelsc, dock kan vara av ett visst intresse att känna till för 

 skogsmän och ännu mer för dem, som hava med flottningar att göra. 



Som bekant brukar, då man i en fiottled påträffar en s. k. »dykare», 

 d. v. s. sjunkvirke, som ännu flyter med ena ändan i vattenytan, en 

 rotstock hava sjunkit med roten och en toppstock hava sjunkit med 

 toppen nedåt. Detta är förhållandet med såväl vinterhugget som som- 

 marhugget virke. 



Hos det syrfällda däremot sjunka i mänga för att icke säga de flesta 

 fall stockarna omvänt d. v. s. rotstocken sjunker med toppen och topp- 

 stocken med roten nedåt. Detta förhällande torde väl hava sin förkla- 

 ring i torkningsförloppet. 



Vi hava sålunda i det föregående kunnat se, att ju mindre virket 

 barkas, desto bättre fl}-ter det (med undantag för sen sommarhuggning). 

 Härav skulle man kunna frestas att draga den slutsatsen, att allt virke 

 borde flottas obarkat. Nu är det emellertid så, att en hel del andra 

 förhållanden spela in såväl vid virkets utdrivning och flottning som vid 

 dess behandling vid sågar och fabriker. Tänka vi till exempel på en 

 furutimmerstock, så blir det visserligen en rätt stor inbesparing i huggar- 

 lön att ej barka den, men i stället blir lunningen och körningen — ja, 

 även flottningen, där betalningen härför utgår efter kubikfot — , så myc- 

 ket dyrare, alldenstund obarkat tallvirke är mycket besvärligare att släpa 

 ihop och emedan barken så avsevärt ökar stockens kubikmassa samt 

 slutligen emedan obarkat virke lättare bildar bröt vid flottningen än 

 barkat virke. Dessutom förorsakar barken såsom avfall vid sågarna rätt 

 stora olägenheter. 



Randbarkning av furutimmer är med anledning av dess skadlighet för 

 fisket i flottlederna ej att förorda. Då undersökningarna dessutom visa, 

 att såväl vinterhugget moget virke som syrfällt frodvirke genom lämplig 

 behandling erhåller fullt tillfredsställande flytbarhet, även om det är hel- 

 barkat, synes mig någon ändring i det gängse bruket att helbarka furu- 

 timmer ej hava något fog för sig. Däremot torde det vara en sak att 

 taga under allvarligt övervägande, huruvida ej den hösthuggna pappers- 

 veden bör helbarkas och den vinterhuggna pappersveden bör utdrivas 

 och flottas alldeles obarkad. 



Visserligen bleve kanhända barken något besvärligare vid fabrikerna 

 än vad den är, då veden är randbarkad, men stora summor skulle otvi- 

 velaktigt inbesparas vid avverkningarna för att nu ej tala om den vinst 

 man hade av sjunkningsprocentens minskning. 



Huruvida vinterhuggen pappersved under eller efter flottningen på något 

 sätt toge skada eller bleve olämplig för vidare behandling, om den vore 

 obarkad, borde därför även göras till föremal för noggrann undersökning. 



