80 DISKUSSION 



II. DISKUSSION. 



Disponenten Lilliestråle: Man får vara Skogsvårdsföreningen tacksam för 

 att denna fråga kommit under debatt här i dag, och i likhet med föredrags- 

 hållaren får man hoppas, att den undersökning, han påbörjat, måtte fortsättas 

 även i andra delar av vårt land. 



När jag lyssnade till inledarens anförande, så märkte jag, att han vid under- 

 sökningen utgick från att timret i flottleden endast kan läggas och framflottas 

 löst, stock för stock. Detta ger mig anledning att erinra om en del försök, 

 vilka resulterat i en annan användbar läggningsmetod för virke, som har under- 

 lättat flottningen högst betydligt. 



Förutvarande flottningschefen för Dalälven Axel Lof har sedan ganska många 

 år tillbaka praktiserat ett sätt att medelst hopknippning av ett större antal 

 slanor minska sjunkningen och även underlätta utforslingen och utsorteringen 

 samt framför allt möjliggöra märkning av dylika små bitar, så att de kunna 

 medtagas i allmän flottning.^ 



För ett par år sedan studerade jag buntningen hos L. Jag har därefter 

 l)örjat använda den, och för min del får jag säga, att försöken utfallit utom- 

 ordentligt bra. Stora Kopparbergs Bergslag har utnyttjat metoden i stor skala 

 och buntar därvid virket med hjälp av särskilda apparater, som Löf kon- 

 struerat. Dylika buntar eller knippen ha praktiskt taget ingen sjunknings- 

 procent. 



När man talar med skogs- och flottningsfolk om detta, bruka de ställa sig 

 skeptiska och säga, att knippena komma att slås sönder i strömmen. Denna 

 farhåga synes vara ogrundad. Direktör Löfs uppfattning, grundad på en mycket 

 lång erfarenhet, är den, att sönderslagningsprocenten icke är större än 2, och 

 då är det att märka, att dessa knippen av honom flottats i de svåraste ström- 

 mar. De försök, som jag hittills gjort, äro icke så mycket att tala om, men 

 tyda på samma hållfasthet hos buntarna. 



Ett par av sundsvallsortens största trävarubolag, Skönvik och Svartvik, hava 

 även med lyckat resultat börjat använda sig av denna metod. 



Med denna kommer det att bliva möjligt att tillvarataga allt virket, stort 

 som smått, från riksgränsen till Bottenhavet, och jag behöver icke framhålla 

 den oändligt stora ekonomiska betydelsen av detta. Härigenom möjliggöres 

 det t. ex. att taga brännved och kolved från vilka trakter som helst. Förut 

 har man blott kunnat taga kolved från smala bälten utefter järnvägarna. Nu 

 öppnas alla skogar. Härigenom komma också kuststäderna, där bränsleveden 

 blir allt dyrare, att på ett lättare sätt än förut kunna erhålla ved. 



Jag vill icke längre besvära herrarna med detta ämne, men föredragshål- 

 larens anförande har givit mig anledning att bringa Löfs utomordentliga upp- 

 slag i hågkomst. 



' Axel Löf: Om flottning av gallringsvirke. Skogsvärdsf. tidskr. 1914, s. 439 — 454. 



