LIGNINHALTENS VÄXLINGAR HOS TALL OCH (iRAN 125 



på V» stamhöjd än högre upp. Man kunde ju tänka, att analyserna 

 här vore missvisande, men då motsvarande anomaU återkommer hos 

 cellulosahalten i den likaledes frodvuxna provgranen I (jfr medd. från 

 Pappersmassekontoret n:r 36, s. 3) är det mer sannolikt att analysbilden 

 av gran III är riktig. Cellulosastegringen resp. ligninminskningen från 

 toppen räknat skulle dä hos dylik växtlig gran upphöra på V4 — Vi höjd 

 över marken och långsamt slå över i sin motsats. Enligt benäget med- 

 delande från d:r WAHLBERG växlade nämligen cellulosafiberutbytet hos 

 gran I på följande sätt med höjden över marken. 



Tabell lo. Cellulosabestätnningar å provgran I. 



Aft ett omslag alltid sker i trädkroppens nedersta delar framgår redan 

 därav, att rotvedens splint plägar vara ungefär lika rik på lignin som 

 toppvedens, men att döma av hittills undersökta provstammar torde 

 övergången från ligninfattig basalvedssplint till ligninrikare rotvedssplint 

 dock oftast ske först vid markytan. Växtlig gran skulle då avvika där- 

 igenom att ifrågavarande övergång sker ett stycke upp på stammen. 

 Naturligtvis kan saken säkert fastslås först genom kontrollanalyser på 

 annat, likartat virke. 



Den undersökta rotveden av tall gav högre ligninvärden i de längst 

 bort från stubben tagna delarna. Endast grenveden av tall förhöll sig 

 av obekant anledning på motsatt sätt, vadan förnyad analys här, liksom 

 beträffande frodvuxen gran är av nöden. 



Ligninkurvans stigning mot trädets topp (resp. rotens spets) har hos 

 samtliga tallslag ett jämnt förlopp och synes fortsätta inom skaten, så 

 att anslutning vinnes till den påfallande höga ligninhalten i grenveden. 



4. Ligninhaltens beroende av årsringarnas ålder, resp. läge i vedkroppe)i. 



Hos alla mer ingående undersökta stammar framträder en bestämd 

 olikhet mellan ytterveden och innerveden, eller med andra ord mellan de 



