LIGNINHALTENS VÄXIJNGAR HOS lALL OCH GRAN 127 



mer färska årsringarna på splintstadiet och de äldre årsringarna på kärn- 

 stadiet. / ytterveden är ligtiinprocenten genomgående lägre än på mot- 

 svarande höjd i inyierucden. (Kndast övre delen av stam VI, gran från 

 mossmark, utgör i någon män ett undantag härifrån). Skillnaden stan- 

 nar vanligen mellan V2 och iV^ procent, men uppgick hos stam V (tall 

 med täta ärsringar från torr mark) till ej mindre än 4 — 5 procent. 



Det ser således ut som om övergången frän splint till kärna vore för- 

 bunden med en ntfällning au mer ligninsuh stans, och det förefaller ju 

 plausibelt nog att en dylik utfällning skulle ske i sammanhang med det 

 avdöende av vedvävnaden, som övergången från splint till kärnved inne- 

 bär. Förloppet vore då analogt med det, som hos färgträ tydligt ger 

 sig tillkänna genom utfällning av färgämnen i kärnveden, under oxidation 

 av de modersubstanser, som i livstiden funnos lösta i vedsaften. 



Nu stiger emellertid kärnans likaväl som splintens ligninhalt, ju högre 

 upp man kommer i stammen. Att kärnan Hgger över kan således icke 

 i huvudsak, måhända knappast praktiskt märkbart bero på senare modi- 

 fikationer vid kärnbildningen, utan sammanhänger snarare därmed, att 

 relativt mera cellulosabildande ämnen bortledas till ärsvedsstrutens nedre 

 delar, ju äldre och större trädet blir. Följaktligen stannar ett ständigt 

 ligninrikare material kvar i toppdelarna, och över huvud taget ser det 

 ut, som om cellulosa- och ligninbildarna i vedsaften erfore en längre 

 gående separation på äldre stadier än på yngre. Ar detta riktigt, så 

 böra ligninvärdena i trädets äldsta ved, som träffas i innerdelen av stam- 

 mens basalpartier, förete en ligninhalt, liggande mellan den i toppveden 

 och den i basaldelarnas splint. Detta synes också tämligen regelbundet 

 framgå av kurvorna. 



Kurvor för splinten i olika slag av tall och gran äro utlagda i fig. 1 1 och 1 2, 

 för kärnan (resp. den inre vedhälften i unga stammar) i fig. 13 och 14. 



5. Ligninlialtcns beroende av veddelens exposition. 



Av de talrika parallellanalyser vi företagit å ved, som tagits å mot- 

 satta sidor av stammen, nämligen nordsidan och sydsidan, har i intet 

 fall framgått något, som tyder på att ifrågavarande olikhet i exposition 

 medfört någon skillnad i ligninhalt av den omfattning, att den kan på- 

 visas genom kemisk analys. Förefinnes här någon olikhet, så är den 

 av försvinnande storlek. 



6. Ligninhaltens beroende av ståndortens beskaffenhet är alldeles påtagligt. 



A. Tall. 

 Minsta totala ligninhalten, eller i genomsnitt 28,5—30 %, är anträffad 

 hos det på mossmark vuxna exemplaret (stam VII). Därnäst kommer 



