LIGNINHALTExNS VÄXLINGAR HOS TALL OCH O KAN 131 



tict motsäger sålunda icke för sin del möjligheten a\' en konstant syn- 

 tetisk arbetsart hos bladen. Därmed skall dock icke vara sagt att före- 

 tintligheten av orubbade proportioner mellan assimilaterna är sannolik, 

 ty det kan tvärtom väntas att även här olika tillförsel av råmaterial, 

 olika tillgång pä lösande, hydrolyserande och transporterande vatten, 

 olika enzymrikedom och olika tillgång till solenergi skola resultera i 

 olikartad jiroduktion. 



Man ser också tydligt, att en kvalitativ skillnad kommer till synes i 

 ligninhaltcn hos träd, som arbetat under olika yttre ståndortsförhållanden. 

 Frånsett fördelningen av cellulosa- och ligninbildarne visa sig totalhal- 

 terna av vardera växla märkbart i förhållande till varandra, så att vissa 

 träd kunna betecknas som / sin helhet ligninfattiga, resp. -rika åtminstone 

 vad stamveden beträffar; om grenvedens förhållande går parallellt eller 

 i motsatt riktning mot stamvedens är icke känt. Av skäl, som blivit 

 antydda i det föregående, kan man dock förmoda att det senare är fallet. 

 Så framgår av medeltalskurvorna för »hela veden» (tigg. 15, 16) att på 

 torr och mager mark vuxna träd äro ligninfattiga, och gäller detta i 

 synnerhet om gran. Från cellulosafabrikernas synpunkt sett kommer 

 härigenom en svag och långsam produktion att till en \'iss grad kom- 

 penseras genom den större cellulosahalt, som vi funnit regelbundet åt- 

 följa en minskad ligninproduktion. I samma riktning gå som bekant hrr 

 prakticis erfarenheter. 



Överlägsenheten från pappersindustrien synpunkt hos smävuxet, tätt 

 virke framträder sålunda redan när man räknar med viktförhållanden,- 

 men synnerligen mycket mera, när veden bedömes pr volymenhet, jfr 

 H. Wahlberg, Om massavedens cellulosavärde, Medd. fr. Pappersmasse- 

 kontoret N:r 37 d. "/12 192 1, s. 6. 



Till slut torde det förtjäna framhållas, att om skatar och kvist (bångar) 

 samt i allmänhet tingl virke är kemiskt mindervärdigt som massaved — 

 alldeles frånsett den yttre beskaffenheten — så är ifrågavarande skogs- 

 avfall tvärtom överlägset den cellulosarika splinten som bränsle. Till 

 följd av sin kemiska beskaffenhet, speciellt rikedomen på kol (66 — 67 % 

 mot cellulosans 44 — 45) har ligninet ett betydligt högre bränslevärde än 

 cellulosa och ger högt kolutbyte vid kolning. Vid milkolning har man 

 också sedan gammalt tillgodogjort sig avfallsvedens rikedom på kol. 

 Som fabriks- och hushållsbränsle kunde dock skogsavfallet säkerligen 

 tillvaratagas och utnyttjas i betydligt högre grad än nu är fallet. De 

 praktiska svårigheter, som härmed äro förenade, torde kunna minskas, 

 om upphuggningen sker i skogen med lämpliga, lätt transportabla ma- 

 skiner, sä att veden blir mindre skrymmande, dess f. n. enda olägenhet. 



