134 FRÄN SKOGSVÅRDSFÖRKNINGENS EXKURSION 



Dagens program var tydligen lagt efter principen om ständig stegring — 

 från de magra och grunda markerna kommo vi så småningom på allt tack- 

 sammare jordmån, från områdena med de stora hyggena till dem, som voro 

 utlagda på det sätt och i de mått som revirförvaltaren ansåg önskvärt^ och 

 från de bestånd, där den dåliga avsättningen på smått gallringsvirke jämte 

 brist på arbetskraft hade fört med sig att gallringarna måst eftersättas, fördes 

 vi till allt bättre och bättre behandlade bestånd. Som minne av skogarna 

 på Vitthults kronopark medförde man därifrån framför allt ett allmänt intryck 

 av väl slutna bestånd, för traktens förhållanden även försedda med rikligt 

 virkeskapital. Emellertid kan man säga, att stamantalet genomgående är för 

 stort för att tillväxtförhållandena skola kunna anses tillfredsställande, och sär- 

 skilt på de magrare markerna finnes det allt för mycken gran kvarlämnad i 

 mellanskikten, varigenom tallen, som här bör vara huvudsaken, hindras i kron- 

 utvecklingen, och granen själv gärna stagnerar. Man förstår dock att svårig- 

 heterna med att genomföra gallringarna i önskad omfattning ha sin dryga 

 andel i detta förhållande. Den mycket sparsamma förekomsten av björk- 

 inblandning i bestånden är också en given olägenhet. Man fick en livlig 

 känsla av, att vad som behövs på dessa marker för att få mera fart på sko- 

 gen är dels en lämplig trädslagsblandning, där granen ej får ta allt för stort 

 utrymme, och dels tidiga gallringar. 



I skogarna uppträder ofta råhumus i sådan form att den verkar hindrande 

 för återväxtens trivsel, och jägmästare von Schantz ansåg det till och med 

 vara nödvändigt att av detta skäl som regel vänta med kulturernas utförande 

 på hyggena 5 ä 6 år efter avverkningens utförande, för att marken skall 

 »mogna» och bli mottaglig för sådd, vilket här är den vanligaste metoden 

 för skogsodling. Denna fråga vidrördes i diskussionen vid ett par tillfällen, 

 och professor Wahlgren uttalade bl. a. sina tvivel om, att detta skulle kunna 

 anses vara rationellt. Den tid hyggena ligga kala innebär ju en ren förlust, 

 och talaren ville förorda en markberedning för att påskynda utvecklingen. Man 

 kunde också genom starka ingrepp i bestånden redan före slutavverkningen 

 åstadkomma förökad omsättning i marken, varigenom den improduktiva vilo- 

 perioden borde kunna undvikas eller åtminstone betydligt reduceras. Detta 

 har dessutom den fördelen, att markreaktionen kommer de kvarstående trä- 

 den till godo och ger dem en ökad tillväxt, som lägger sig på värdefulla 

 dimensioner och därför är så mycket mera eftersträvansvärd. 



Diskussionen fördes på ett hygge av några hektars storlek, besått med tall 

 och gran, där granen frusit bort, så att så gott som endast tall återstod. 

 Jägm. VON Schantz framhöll såsom sin erfarenhet, att hyggets storlek hade 

 betydelse även för frostfaran, i det att de stora hyggena vore mycket mera 

 utsatta för frosten än de små. Det ifrågavarande hygget var för stort och 

 låg dessutom exponerat mot norr, och därifrån kommer frosten. Den metod, 

 som numera följes, tar hänsyn till dessa omständigheter, i det att hyggena ej 

 gärna göras större än i har och skyddskappor alltid lämnas mot mossarna 

 eller mot exponerade kanter i allmänhet. — I fråga om att göra starka in- 

 grepp, ville tal. fästa uppmärksamheten på den stora risk för stormfällningar, 

 som detta skulle innebära. 



Jägm. Hemdkrg påpekade på tal om frostfaran, att frostländigheten hade 

 ett nära samband med grundvattenståndet, i det att å marker med högt grund- 

 vatten frostskadorna äro vanligare och mera svårartade. 



