KRAN sk()(;svari)sf()Rknix(;kn:s kxkursion 



137 



F'S- I- 



Ivxkursionsdeltaj^ariia 

 kronopark. 



efter 



I' OtO Ii. SClKiril'.. 



lunchen i Vittliulls 



uppgifter: dels utgöra 

 markskydd och dels bilda 

 grundstommen i det fram- 

 tidsbestånd, som skall 

 avlösa det som nu står 

 ])å marken. 



Prof. ^VAHI.(;kl•:^': Min 

 mening var icke att hugg- 

 ningarna skulle behöva 

 föras på ett sådant sätt, 

 att markförvildning riske- 

 ras. All gran skulle så- 

 lunda icke slås ut ur 

 biandbeståndet, utan en 

 lämplig del skulle sparas, 

 framför allt i de lägre 

 kronskikten. 



Vi passerade härefter 

 en del avdikade marker, 

 nu försedda med ungskog 

 av huvudsakligen tall och 

 björk. Så kommo vi till ett 



väldigt stenblock med mystiska gömställen och gingo över tomten till ett litet ned- 

 lagt torp, i vilket en gång Wilhelmina Sroc; föddes. ¥At stycke därifrån låg det 

 trevna kronojägareljostället, dit vi styrde våra steg för att intaga vår lunch. Denna 

 lun(-h fordrar ovillkorligen en särskild redogörelse, om ä utrymmet är aldrig så 

 begränsat. I programmet stod nämligen: ■»enkel lunch, smörgåsar i skogen», 

 och man fick den föreställningen, att den som hade god aptit för säkerhetens 

 skull borde ta med sig ett par kokta ägg eller annan mera bastant föda. Vi 

 höggo alltså in på smörgåsbordet med energi, dä vi ju visste att det skulle 

 komma att dröja 6 timmar innan vi fingo lagad mat. När vi voro mätta, 

 kom det omeletter och köttbullar till vår glada överraskning, varför vi åto oss 

 mätta en gång till, ty ingen kunde ana, att detta skulle betraktas som små- 

 varmt. Sedan kom steken. Vi lossade på svångremmarna och gjorde vår 

 l)likt även mot den. Därpå sväljde vi med någon ansträngning, men des- 

 serten fick man ju inte heller förakta. Men när det kom fram stora och väl- 

 försedda kakfat till kaffet, kunde inte alla vara med längre, och exkursions- 

 ledningen började överväga (fig. i) om vi skulle behöva någon middag den 

 dagen. Ingen under då, att vice ordf. — ehuru själv skåning — i sitt tal 

 efter lunchen betygade, att Småland är ett mycket härligare land än man 

 hade väntat sig. 



Efter lunchen färdades vi först i bil och sedan till fots och besökte tvenne 

 av skogsförsöksanstaltens gallringsytor, varom något skall nämnas nedan i 

 sammanhang med den yta som besågs redan på förmiddagen. Vid Galta- 

 bäcks Södragård uppehöUo vi oss vid ett nygallrat c:a 50 är gammalt tall- 

 bestånd. Jägm. Hkmberg kritiserade gallringen från den synpunkten, att då 

 man i alla fall utförde en gallring i beståndet, borde man ta hårdare ])å en 



