150 GEORG A. NORDFORS 



vars förlopp man måste räkna med en värdenedsättning av stämplings- 

 posten torde ännu icke hava varit föremål för utredning. Under sådana 

 förhållanden synes det mig, som om de — visserligen ofullständiga — 

 undersökningar rörande stämplingsröta, som jag varit i tillfälle att utföra 

 under senaste sommar, möjligen kunde påräkna ett allmännare intresse 

 och även ha en praktisk-ekonomisk betydelse såsom ett ringa bidrag 

 till denna frågas belysning. Ernbergs undersökningsmaterial är för 

 praktiskt ändamål mycket ofullständigt, bl. a. därför att det icke varit 

 behandlat efter de nu vanliga stämplingsprinciperna, utan utstämplingen 

 verkställts med de gamla rödkritsyxorna och blecket slagits med vanlig 

 handyxa till en storlek av i medeltal 30 cm, varjämte hugget gått djupt 

 in i veden. Vid stämpling med yxor av numera brukliga typer — så- 

 väl kronans som enskildes — blir ju bleckningsåret betydligt mindre, 

 men, som jag nedan skall visa, är även vid nuvarande stäm.plingsmeto- 

 der stamsåret nog stort att kunna orsaka granen allvarliga rötskador, 

 om trädet av en eller annan anlediling icke blir avverkat i tid. 



Onödig förlagsstämpling och annan överflödig stämpling. 



Orsaken till att jag sistlidne sommar började göra en del undersök- 

 ningar beträffande stämplingsrötan var den, att jag under ett flertal år 

 vid tjänstgöring inom skyddsskogsområdet i Jämtlands län känt mig illa 

 berörd av den stora omfattning, i vilken onödig förlagsstämpling där 

 bedrives, och önskat att kunna giva skogsägarna — vilka mer än en gång 

 påstått, att jag, som uttrycket heter, »målat hin på väggen» — ett mera 

 påtagligt bevis för att all onödig förtidsstämpling tillhör en osund stämp- 

 lingspolitik, som åsamkar dem själva ekonomisk förlust. Sanningen av 

 detta mitt påstående torde stå klar för en var redan vid ett flyktigt be- 

 traktande av fig. 1 — 7 i denna uppsats. Dessutom är att märka, att 

 risken för rötskador inom skyddsskogsområdet varit dess större, som det 

 i flere år åtminstone inom vissa revir varit allmän praxis att förse träden 

 med dubbla brösthöjdsstämplar. Detta hade sin grund dels i det då 

 rådande kontrollsystemet — kontrollen skedde på vattendraget, och av- 

 sikten var att stämplarna lätt skulle kunna återfinnas utan tidsödande 

 vändning av virket — och dels i skogsägarnas ofta uttalade önskan att 

 för avverkningens underlättande få träden utmärkta så tydligt som möj- 

 ligt. Vid en mycket svag genomhuggning av skogen, som tidigare var 

 vanlig, kunde ju dubbelstämplingen verkligen innebära en viss lättnad 

 för avverkarna. Sedan kontrollen numera förlagts i skogen och utsy- 

 ningarna i regel ske något kraftigare, har jag för min del på grund av 

 sorgliga erfarenheter rörande av stämpling orsakade rötor konsekvent 



