OM EFTER STÄMPLING UPPKOMMEN RÖTSKADA A GRAN 151 



med angivande av skälet avböjt skogsägares önskemål om dubbelstämp- 

 ling. 



Att för försäljning eller egen avverkning avsett virke på grund av 

 konjunkturerna eller opåräknade omständigheter icke omedelbart finner 

 köpare eller kan avverkas, utan, ehuru redan utstämplat, måste t. v. 

 överhållas, är ett nödvändigt ont, som kan drabba varje skogsägare och 

 som icke kan uppkalla till kritik — detta torde t. ex. gälla samtliga 

 kronans äldre osålda stämplingar — men dä skogsägare utan tvång och 

 av rena bekvämlighetsskäl låta utstämpla virke flere år före beräknad 

 försäljning eller avverkning, torde en erinran om de med ett sådant 

 system följande nackdelarna väl vara på sin plats. 



Huru förhällandet i detta fall är inom andra kategorier skogar under 

 utsyningstvång har jag mig icke bekant, men att inom skyddsskogsom- 

 rådet stämplingsposter bli så länge kvarstående, att omstämpling måste 

 begäras, är ej ovanligt. Skogsägaren förlorar i ett sådant fall dels de för 

 tidigt nedlagda första stämplingskostnaderna jämte ränta å dessa till den 

 tid, då en stämpling verkligen varit motiverad, och dels den virkesmassa, 

 som genom röta under tiden mellan stämplingarna blivit onyttiggjord. 

 Staten å sin sida får ur egen kassa bestrida dubbel utsyningskostnad. 

 Till förhindrande av dylik jag skulle vilja säga okynnesstämpling anser 

 jag det vore lämpligt, om staten utfärdade bestämmelse i sådan riktning, 

 att, då omstämpling av en post begärdes, utan att sådan påkallades av 

 att föregående utsyning kunde visas icke hava fyllt rättmätiga fordringar, 

 sådan endast medgåves på villkor, att skogsägaren till statsverket erladé 

 särskild utsyningsavgift motsvarande statens självkostnad för den nya 

 utsyningens utförande. 



Att bolag utsyna långt över det sannolika årsbehovet inträffar även, 

 och som ett exempel kan jag nämna, att ett trävarubolag inom Frost- 

 vikens revir i skrivande stund har mellan 100,000 och 150,000 träd kvar- 

 stående på rot efter fem år gaininal eller äldre stämpling. Äldsta kvar- 

 stående stämplingspost är icke mindre än 11 år gammal. Meningen 

 med en dylik stämplingspolitik är icke lätt att utröna för den oinvigde. 

 Knappast torde den bero av någon befarad skärpning av skyddsskogs- 

 lagen. Icke heller borde den härleda sig ur farhågor, att ej på rekvisi- 

 tion i rätt tid erhålla utsyningsförrättare, ty veterligen ha icke hittills 

 i laga tid begärda förrättningar behövt eftersättas av brist på förrätt- 

 ningsmän, ehuru just under krigstiden verkligen svårigheter mötte att 

 kunna utföra de enormt stegrade utsyningarna. Genom utökandet av 

 antalet stämplare under varje utsyningsförrättare lyckades man i varje 

 fall möta denna svårighet. Alltså torde bruket av förlagsstämpling, i 

 den omfattning det ännu förekommer, vara beroende av rena bekväm- 



