160 GEORG A. NORDFORS 



inga kärl eller trakeider, men här torde det genomluftningssystem av 

 fina intercellulargångar, som finnes mellan cellerna spela en viss roll för 

 vävnadernas direkta luftfyllning. Det är emellertid konstaterat, att svamp- 

 hyferna själva icke kunna transportera luft utifrån och inåt, ehuru en 

 sådan tanke ligger nära till hands, då man vet, att de t. ex, vid frukt- 

 kropparnas uppbyggande måste vara kapabla att transportera byggnads- 

 material och vatten inifrån och utåt. 



Stamsåret kan dessutom på annat mera indirekt sätt göra den atmo- 

 sfäriska luftens syre lättare tillgängligt för trädens inre. Genom märg- 

 strålarna och genom diffusion i övrigt kan nämligen ett luftutbyte äga 

 rum, som från svampens synpunkt leder till en luftförbättring. 



Sammansättningen av den inre luften (»vedluften») och den yttre (at- 

 mosfären) är icke likartad. Vedluften är vanligen tunnare och alltid 

 mera syrefattig, vilket MUNCH förklarar därmed, att det i trädet ström- 

 mande vattnet delvis löser luften och lättare syret än kvävet. Genom 

 vätskans avdunstning i bladen (barren) skulle den instängda luften bli 

 allt mera syrefattig och kväverik, d. v. s. för svampens fortlevnad allt 

 ogynnsammare. Syrebristen i vedluften beror även av att cellernas 

 andning är förbunden med upptagande av syre och avgivande av kol- 

 syra. Som exempel på skillnaden i syrehalt mellan atmosfärisk luft 

 och vedluften hos ett levande träd kan anföras att Devaux^ vid ett 

 experiment fann den senare endast hålla 9,38 % syre under det att 

 den förra som bekant håller omkring 20 % eller något mera. Samtidigt 

 visade sig kolsyrehalten i vedluften uppgå till 2,88 % under det att den 

 i den atmosfäriska luften plägar räknas i hundradels procent. Den syre- 

 rikare ytterluftens inträngande i cellvävnaderna torde otvivelaktigt för 

 de stamsåret närliggande veddelarna underlättas av detta, varförutom 

 den uttorkning, som sker genom såret, ökar lufthalten i närmaste väv- 

 nader. Luftens och vattnets förekomst i den levande veden är nämligen 

 i mycket att anse såsom en inbördes utrymmmesfråga. 



Det finnes sålunda alltid en viss relation å ena sidan mellan ett träds 

 vattenhalt och dess lufthalt och å andra sidan mellan dessa två och 

 trädets större eller mindre mottaglighet för angrepp av rötsvampar av 

 det slag, här avses. Vi få också framdeles flere gånger tillfälle att er- 

 inra om detta förhållande såsom huvudförklaringsgrund för stämplings- 

 rötans olika uppträdande och förlopp. 



Granens naturliga skyddsmedel mot röta efter bleckning. 

 Av vad i föregående kapitel anförts om betydelsen för rötspridningen 

 av att genom stamsåret en förbindelse äger rum med den atmosfäriska 



' Devaux: Sur une action permanente qui tend ä provoquer une tension negative dans 

 les vaisseaux du bois. Cotnptes rendues de Tacad. des sciences. Paris 1902. 



