164 GEORG A. NORDFORS 



som uppkomma vid rotstämpling, inträder ocksä röta mera sällan, san- 

 nolikt emedan uttorkningen av såret blir för ofullständig. 



Ännu skadligare än ett stort bleck verkar ett djupt inhugg. Dels 

 kommer rötan att i detta fall kunna direkt angripa blottade vedlager, 

 som icke äro i lika grad vattenförande som ytveden (ev. t. o. m. luft- 

 rik kärnved), och dels avskäras en större mängd årsringar och därmed 

 även trakeider, genom vilka den atmosfäriska luften direkt intränger, 

 samtidigt som vätsketransporten i splinten partiellt avbrytes. och veden 

 pä detta sätt omedelbart göres rötmottaglig. Allra skadligast är således 

 det både stora och djupa blecket. När vid stämpling endast barken 

 avflås å en mindre yta utan att veden alls eller åtminstone nämnvärt 

 skadas, blir röta mycket sällan följden, enär ett sådant bleck icke er- 

 bjuder någon god angreppspunkt för svampen. 



I det föregående ha vi redan berört en del faktorer, som äro utslags- 

 givande även för stämplingsrötornas olika förlopp i växtlig och oväxtlig 

 granskog. LAGERBERG har konstaterat, att topprötorna förlöpa fortare 

 hos det växtliga trädet och samma erfarenhet har jag i huvudsak fått från 

 mina undersökningar om stämplingsrötan. Därmed är dock icke sagt, att 

 en stämpling av frodvuxen skog under alla omständigheter medför större 

 vådor för rötskada än stämpling av senvuxen skog. Sambandet torde 

 hellre böra uttryckas så, att i den frodvuxna skogen ett något färre individ- 

 antal angripes, men att hos angripna träd rötan till att börja med sprider 

 sig hastigare^ för att tidigare avtaga eller avstanna, under det att i sen- 

 vuxen skog ett procentuellt större stamantal angripes, ehuru rötan där 

 visar mindre spridningshastighet men i stället ett mera långvarigt förlopp. 

 Förklaringen härtill är enkel nog. Det växtligare trädet äger genom mera 

 omedelbart skeende och kraftigare kådutflöde och övervallning större 

 resurser såväl att förkorta den tidrymd, under vilket infektion av såret 

 kan ske, som ock att, där rötan vunnit insteg, hastigare kringskära svampens 

 livsmöjligheter genom att avbryta den yttre luftförbindelsen. Sårläkningen 

 försiggår här både fortare och fullständigare än hos det senvuxna trädet. 

 Gäller det åter toppbrott måste en fullständig övervallning av den splittrade 

 sårytan taga avsevärt längre tid än då det gäller ett mindre och ytligare 

 bleck, varför sannolikt såväl antalet infekterade stammar som rötans livs- 

 längd vid toppbrott visa mindre variationer vid oHka växtlighetsgrad. 

 När nu emellertid rötan inkommit i det växtliga trädet, det må nu vara 

 skadat genom bleckning eller toppbrott, finnas här, intill dess förbindelsen 

 med ytterluften avstängts, bättre villkor för svampmycelets hastiga ut- 



^ Senare undersökningar av avverkat timmer inom Ströms socken har visat, att rötsprid- 

 ningen i frodvuxen skog kan förlöpa med mer än dubbla hastigheten av vad senare har 

 angivits för trögväxande gran. 



