166 GEORG A. NORDFORS 



ligen den skillnaden konstateras, att å undertryckta stammar — således 

 »undernärda» träd med svag saftströmning — rötan gjorde mera vitt- 

 gående skada, än då det gällde härskande stammar — d. v. s. träd, 

 som haft rikligt med näring och kraftig vattenströmning. I senare fallet 

 fortskred visserligen rötan först hastigt men slutade snart, då det utifrån 

 komna luftförrådet förbrukats. 



Utom stämpelbleckets beekaffenhet och beståndets växtlighet inverkar 

 troligen även stämplingsmänaden på trädets större eller mindre mottag- 

 lighet för röta. Ehuru jag endast för en mindre del av undersöknings- 

 materialet ägt kännedom om stämplingsmånaden, har jag dock tyckt 

 mig finna, att granen tager mindre skada vid en stämpling under dess 

 bästa vegetationsperiod — juni — augusti — vilket kan förklaras av, att 

 cellernas livsenergi då är större, stammen mera vattenfylld, trädand- 

 ningen kraftigare, kådutflödet rikligare och övervallningen hastigare äger 

 rum. (Den korta vegetationsperioden i Norrland kan således vara för 

 Norrlandsgranen även i detta hänseende ofördelaktig.) Att denna iakt- 

 tagelse sannolikt är riktig, synes styrkas av ROSTRUPS uttalande om de 

 svampar, som förorsaka kräfta hos lövträd och lärk, nämligen att de 

 växa bäst under trädens viloperiod, under det att de sommartid hämmas 

 i sin tillväxt. • Han drager därav den slutsatsen, att träden under den 

 egentliga vegetationsperioden överhuvud bättre motstå svampangrepp på 

 stammar och grenar än under hösten eller vilotiden i övrigt/ 



Svampens första angrepp och rötans allmänna förlopp, 



Så snart granen skadats genom bleckning, utan att omedelbart kunna 

 tilltäppa såret genom kådutsöndring, är rötfara för handen. Svamp- 

 sporer fastna företrädesvis vid bleckets kanter, särskilt den undre, där 

 för sporernas groning lämplig syrerik fuktighet (regnvatten o. s. v.) sam- 

 lats. Samtidigt uttorkas den genom blecket blottade veden, och, dä 

 vävnaderna härigenom bliva luftrikare, erbjuda de mindre motstånd mot 

 angrepp från de fakultativa parasiterna. Utom genom avskurna trakeider 

 och öppnade intercellulargångar kan ytterluften intränga genom smärre 

 torksprickor. Sedan rötan på detta sätt fått fäste i splinten framtränger 

 den, såsom förut beskrivits, genom att med sekret i förväg döda de 

 levande cellerna i splinten. Så småningom når den så in i kärnveden, 

 där all giftavsöndring blir överflödig, enär vävnaderna redan äro döda 

 och funktionslösa och cellernas innehåll omedelbart tillgängligt för svamp-' 

 hyfernas näring. 



Rötans utveckling visar f. ö. en slående likhet med den beskrivning 



' Senare har jag observerat synnerligen svårartad skadegörelse genom stämplingsröta efter 

 under november månad företagen utsyning. 



