b 



OM EFTER STÄMPLING UPPKOMMEN RÖTSKADA Å CxRAN 167 



Lagerberg lämnat i fråga om topprötorna, och jag tillåter mig här- 

 nedan citera några rader ur dennes avhandling: »Den begynnande rötan 

 är mycket karaktäristisk. Den framträder som en grågrön, vattnig miss- 

 färgning av veden och mörknar snabbt, då den en tid varit i beröring 

 med luften. — Att den grågröna rötan representerar ett första utveck- 

 lingsstadium är tydligt, ty flere av de yngre topprötorna tillhörde ute- 

 slutande denna typ. Förr eller senare framträder emellertid den egentliga 

 topprötan, som har en jämn, ljusare eller mörkare brun färg. Denna 

 röta omges dock alltid av en grågrön mantel. — Det nu skildrade ut- 

 vecklingsstadiet av topprötor återfinnes i regel endast, medan de äro 

 unga. — De äldre rötorna äro i regel jämnt bruna, någon grönved 

 i periferien förekommer icke.» Allt detta överensstämmer fullständigt 

 med den efter bleckning uppkomna rötans utseende, möjligen dock undan- 

 taget att »grönveden», som alltid är lokaliserad till splinten (månne en 

 genom sekretet uppkommen färgning.?) icke regelrätt synes på äldre da- 

 gar övergå till rödbrunfärgad röta, utan ofta finnes även vid 20 ä 30 

 års ålder en skarp färggräns mellan det grönaktiga och det bruna par- 

 tiet (se t. ex. fig. 6), och det förra är då även mindre destruerat än det 

 senare. Grönveden har f. ö. stundom annan färgskiftning än den ovan 

 angivna, icke sällan violett anstrykning. Vid rötor av yngre åldrar 

 finnes stundom ett friskt vedparti mellan grönveden och rödrötan (se 

 fig. 3: I). Inom de årsringsgrupper, där missfärgningen först uppträder, 

 sprider den sig sedermera ofta även i sidled med bibehållande av sin 

 karaktär. På äldre dagar uppträder rötan fortfarande såsom en tämligen 

 fast rödröta. Åtminstone har jag icke kunnat konstatera att rödrötan 

 inom den tid, mitt undersökningsmaterial omfattar, övergått till, vad 

 Ernberg kallar »blötröta», och dennes uppgift om förekomsten av sådan 

 torde hänga samman med de kraftigare inhugg, som gjorts i den av 

 honom undersökta posten och det därmed följande hastigare destruk- 

 tionsförloppet. Att å stamtrissor efter torkning en 20 å 3oårig röta 

 visat någon tendens till sönderfallande genom uppsprickning i fibrernas 

 längdriktning, har jag dock iakttagit. 



En fråga, som i detta sammanhang bör beröras, är den, huru snart 

 efter stämplingen rötangreppet äger rum. För bedömandet av detta 

 finnas vissa hållpunkter, som peka mot, att svampinfektionen vanligen 

 sker kort efter trädets sårande, och jag håller för troligt, att angrepp i 

 stor utsträckning ske redan samma år som stämplingen under trädets 

 viloperiod, då livskraften hos cellerna är som mest reducerad. Att 

 svampangreppet icke låter allt för länge vänta på sig framgår bl. a. av 

 det procentuellt stora antal angripna stammar, som kunna upptäckas 

 redan i stämplingar av ganska ungt datum och, om dessa jämföras med 



