OM EFTER STÄMPLING UPPKOMMEN RÖTSKADA Å GRAN 169 



Schematisk framställning av stämplingsrötans radiära spridningshastighet i gamla 

 senvuxna granbestånd inom Frostvikens socken. Jämtlands län. 



Kig. 8. A ovanstående grafiska tabell har för vart femte år inlagts en sektor ur en från 

 ett 8"-träd i brösthöjd utskuren stanitrissa. Skuggat parti anger värdelös del av 

 den mot blecket gående radien (= röta jämte utanför densamma l)efintlig, i regel 

 oskadad, tillväxt). 



Rötan har således, när den omedelbart kan angripa kärnveden, de gynn- 

 sammaste betingelserna under sin första tid. Det är därför också natur- 

 ligt, att topprötor förlöpa med avtagande styrka, ehuru minskningen i 

 framträngningshastighet kan vara variabel. 



Gäller det åter från ett grunt sidosår i trädet inträngande röta, blir 

 fallet mera komplicerat och rötförloppet inera oregelbundet. Rötan har 

 att härvid först besegra den rotfastare splinten för att småningom nå 

 ved med mindre motståndskraft. De grafiska framställningarna — fig. 

 <S — 10 — ge visserligen vid handen, att rötan under 2o-årsperioden skulle 

 — liksom topprötan — årligen utbreda sig någorlunda konstant med 

 undan för undan avtagande hastighet, men detta resultat är delvis en 

 följd av den grova utjämning, som antytts. I själva verket vill det 

 synas, som skulle rötan i vissa fall kunna fortsätta med stegrad intensi- 

 tet, ehuru den i allmänhet avtager. Orsaken till att rötorna kunna för- 

 löpa på dess tvänne sätt — med stigande och fallande intensitet — be- 

 ror sannolikt icke på olika svamparter utan på förhållanden, som sam- 

 manhänga med vedens struktur och dess halt av luft och vatten. Om 

 vi nu närmare se pä vattenfördelningen i en tvärsektion av trädet, ha 

 vi först en betydligt större vattenhalt hos splinten än hos kärnveden. 

 Hos ett mycket senvuxet träd kan vattenmängden hos splinten t. ex. 

 hålla 40 % av rävikten, hos kärnveden endast 10 %. Hos ett mycket 



