170 GEORG A. NORDFORS 



frodvuxet träd kunna samma tal vara t. ex. 70 % och 30 %/ Men 

 även inom splinten såväl som inom kärnveden varierar vattenvärdet; det 

 avtar i båda fallen i riktning mot trädets centrum. När rötan fram- 

 tränger radiärt, har den sålunda att hela tiden passera årsringsgrupper 

 med olika vatten- och således även olika lufttillgång. Någonstädes mel- 

 lan den yttersta vätskerika splinten och kärnvedens centralparti med 

 dess minimala fuktighet måste hyferna vid sitt framträngande nå ett 

 fuktighetsoptimum (eller rättare ett optimum för förhållandet mellan fuk- 

 tighet och lufttillgång), då en stegring i tillväxtintensiteten kan förklaras. 

 Då både den periferiska och den vertikala spridningen i huvudsak rör 

 sig inom samma årsringsgrupper, som radiärt genomvävas av hyferna, 

 gäller vad här sagts även dessa spridningsriktningar. På detta sätt skulle 

 den hastiga periferiska spridningen inom de mellersta årsringsgrupperna 

 hos stamtrissorna fig. 6 hypotetiskt kunna förklaras. 



Samtidigt som svampen efter att ha genomträngt yttersta splintlagret 

 kommer i åtnjutande av för dess fortlevnad bättre lämpade fuktighets- 

 förhållanden, som underlätta tillväxten, blir emellertid förbindelsen ut till 

 den atmosfäriska luften genom stamsåret allt längre, och tillförseln av 

 mera syrerik luft utifrån försvåras i en grad, som i sin tur kan verka 

 hämmande. Två förhållanden verka sålunda i motsatt riktning och det 

 olika rötförloppet — stegringen eller avmattningen — kan förklaras av 

 att stundom det ena, stundom det andra förhållandet blir det för 

 mycelets tillväxt slutligen bestämmande. 



För vissa fall kan en betydligt enklare och mindre spekulativ förkla- 

 ring givas till att tillväxten i enstaka fall med åren snarare stegras än 

 avtager, nämligen att nu senvuxna träd tidigare haft bättre växtlighet 

 (och så är säkerligen fallet med en stor del av mina provträd), vadan 

 svamphyferna röna det största mekaniska motståndet vid första angreppet 

 men så småningom framtränga i allt lösare vedlager. Jag har dock för- 

 gäves sökt att framdeducera något konstant förhållande mellan årsrings- 

 bredd och rötans radiära spridning. 



Såsom nämnt avtager rötan i allmänhet med åren, dock synas under- 

 sökningarna av intill 20-åriga rötskador utvisa att rötan, om den ej mera 

 omedelbart hämmats i sin utveckling, mera sällan når sitt slutstadium 

 under de år, trädet lämnas att kvarstå i skogen, vilket talar för att röt- 

 skadorna oupphörligen försämra skogen allt mer ju längre trädets av- 

 verkning fördröjes. 



Att rötornas framträngande sker med olika hastighet i olika rikt- 

 ningar, är förut väl känt, och stämplingsrötornas spridning avviker icke 

 från denna allmänna regel. Detta få vi anledning att närmare nedan 



* W. Ekman: Skogsteknisk handbok, Stockholm 1908. 



