176 GEORG A. NORDFORS 



sam luftfyllning av de avskurna fibrerna kan ske. Lagerberg angiver 

 mera detaljerat, att mycelens stora benägenhet att följa fiberförloppet 

 sannolikt kan förklaras av, att härvid på en viss vägsträcka ett betyd- 

 ligt mindre antal väggar måste perforeras av hyferna. I granveden un- 

 derlättas vidare deras framträngande väsentligt genom de i trakeidspet- 

 sarna anhopade ringporerna. 



Rötan sprider sig såväl uppåt som nedåt från stämpelblecket och, så 

 vitt jag kunnat finna sker detta, när det gäller rödrötan, i det närmaste 

 likformigt i båda riktningarna. Ernberg anger eljest för » blötrötan > 

 — till vilket mera framskridna stadium dock av ordinär stämpling för- 

 orsakad röta endast undantagsvis övergår under en 20-årsperiod — att 

 denna vid sin förekomst å den av honom undersökta meromnämnda 

 posten sträckte sig »nedöver till roten men däremot högst obetydligt 

 uppåt». En sågverksägare har även för mig som sin erfarenhet uttalat, 

 att rötan från stämpelmärket å äldre poster vid försågningen visat sig 

 ofta ha haft ett hastigare förlopp nedåt. Ehuru jag själv funnit för- 

 loppet variabelt och stundom t. o. m. större rötspridning uppåt (se t. ex. 

 fig- 5)» torde det vara tänkbart, att det är det ringa undersökningsma- 

 terialet, som vållat, att någon utpräglad tendens i ena eller andra rikt- 

 ningen icke kunnat konstateras. Skäl finnas f. ö., som tala för möjlig- 

 heten av en hastigare rötspridning nedåt. Som förut anförts är rötan, 

 radiärt bedömd, vanligen mest utvecklad under blecket. Rötan kan så- 

 ledes få ett visst försprång även vid den vertikala spridningen nedåt. 

 Gäller det ett mindre träd, avtager ju dessutom kärnvedmassan uppåt 

 till nackdel för rötans framkomlighet i denna riktning. 



Rötans vanligaste förlopp i längdriktningen kan följas å de båda stam- 

 analyserna fig. 1 1 av granar med 8-årig stämpelröta. A dessa stam- 

 analyser finnes var tionde årsring angiven. En jämförelse mellan rötans 

 gång och årsringsgrupperna ger vid handen, att, enär de yttre ved- 

 mantlarna hava den största rötfastheten, rötan vid sin gång uppåt och 

 nedåt i trädet så småningom lämnar de yttre årsringarna och därigenom 

 drar sig allt längre från periferien. Stamanalysen B visar, huru å ett 

 90-årigt individ 8 friska årsringar (= tillväxten efter stämplingen) i bröst- 

 höjd ligga utanför rötan; 12 dm högre upp finnas utanför rötan 10 

 oskadade årsringar och motsvarande tal för höjderna 17 och 22 dm 

 ovan brösthöjd äro resp. 20 och 31 oskadade årsringar. På provstam 

 A ökar det friska årsringsantalet på 11 dm från 8 till 43. Detta rötans 

 >4nåtgående» förlopp gör, att en tämligen obetydlig rötförekomst å en 

 högre diameter kan vålla förlust vid försågningen, om den där faller på 

 ett sådant avstånd från periferien, att den kommer inom trädets egentliga 

 gagnvirkesmassa. 



