178 GEORG A. NORDFORS 



Rötans längdspridning, sådan den framställes å fig. lo, vilar på ett 

 rätt obetydligt material — ett 40-tal träd — , enär den endast kunnat 

 mätas efter trädens fällning. Variationerna i längdspridningen för olika 

 rötåldrar tyckas emellertid vara ganska analoga med avvikelserna i rö- 

 tans radiära och periferiska gång. Längdspridningen, som i vardera 

 riktningen i medeltal befunnits vara ej fullt 1,1 dm årligen, och större 

 de första åren än de senare, har jag nämligen efter utjämnade medel- 

 värden ansett kunna för de fyra femårsperioderna (i^ — 5 år, 6 — 10 år 

 o. s. v.) sättas till resp. 1,3, 1,2, 1,1 och 0,6 dm. per år. Dä stämp- 

 lingsrötans längdspridning och topprötans spridning nedåt äro av besläktad 

 natur, är det intressant att jämföra resultatet ovan med LAGERBERGS^ 

 slutsats röraande topprötan, att denna »bibehåller sin utgångshastighet 

 sä gott som oförändrad under en ganska lång tid efter snöbrottet och 

 att det slutliga avtagandet kommer se^iare och jämförelsevis snabbt.» 



Rötan från rotstämpeln — merendels obetydlig till följd av rotbleckets 

 vanliga litenhet — har jag å tabellen fig. 10 helt approximativt angivit 

 till hälften av ovan beräknade siffror. Såsom av tabellen synes kan 

 rötan redan vid 10 — 11 året från brösthöjd nå ned till trädets rot (jäm- 

 för fig. 5), och, om hänsyn tages till ev. mötande röta från rotstämpeln, 

 kan röta förefinnas i hela sträckningen under brösthöjd redan ett par, 

 tre är tidigare. Den rötskadade stamdelens längd utgör enligt samma 

 tabell för 2-, 5-, jo-, 75- och 20-årig röta resp. ^,2, 13, 23,31 och 3^ dm. 



Resultaten av övriga undersökningar om rötors längdspridning visa 

 en överraskande likhet med den av mig beräknade årliga medelsprid- 

 ningen. Ernberg har för enda undersökta post — 17-årig röta — 

 kommit till ett medeltal av 40 dm, således enkel spridning ovan bröst- 

 höjd 27 dm eller 1,59 dm per år. Enligt min tabell fig. 10 uppnår 

 17-årig röta en längd ovan brösthöjdsblecket av 19,2 dm eller 1,13 dm 

 per år. LAGERBERG har i sina flere gånger åberopade undersökningar 

 erhållit spridningstal för den från yngre toppbrott (3 — 5 år) nedstigande 

 rötan varierande mellan för oväxtlig skog (årsringsbredd upp till i mm) 

 0,5 och 44 cm med ett medeltal för 56 skadade stammar av 1,53 dm. 

 Det högre resultat, till vilket båda dessa författare kommit, är säkerligen 

 beroende av att i båda fallen vid skadegörelsen — djupa inhugg eller 

 toppbrott — ved av för svampangrepp ömtåligare natur blottats. 



Största av mig uppmätta vertikaltillväxt hos en stämplingsröta var 

 en 3-årig dylik med 6,34 dm per år eller i vardera längdriktningen från 

 blecket 3,17 dm. 



^ T. Lagerberg: Om snöskador och deras samband med rötor hos granen. Skogen 3, 

 1920. 



