FORDRINGAR PA PAPPERSVED OCH SKOGSVÅRDEN 



207 



Denna egendomliga stegring i torrvikt mot toppen, som synes vara 

 ganska utmärkande för det norrländska virket, kan knappast förklaras 

 med nägon hög hartshalt. Däremot framgår tydligt av en undersökning 

 över stamformen, att toppen avviker från den normala stamformen. En 

 jämn hållfasthet har alltså erhållits genom överstarkt virke. 



Redan av denna bild framgår att växlingarna i torrvikt inom en gran- 

 stam i allmänhet äro betydligt mindre än hos tallen (^/w saknar prak- 

 tiskt intresse). 



Till jämförelse liar här inlagts en av Jankas undersökningar från 

 Österrike, som omräknats till torrvikt pr rå fm\ Det framgår därav, 

 att för en viss årsringsbredd kan man hava såväl lätt som tungt virke. 

 Detta förefaller ju ganska märkvärdigt, men belyser ytterligare, huru för- 

 siktig man får vara vid sammanställande av årsringsbredd och torrvikt. 



Tabell III. Torrsubstans per rå fm^ ;= Tr). ,gran XVII. 



Slutligen skall jag be att få visa exempel på en mera normal norrlands- 

 grmi (tab. III). Toppen är som vanligt tyngre än mitten av stammen. 

 Av detta liksom av föregående provträd framgår, att splititen är tyngre än 

 kärnan, men tar man hänsyn till de fina årsringarna så är veden ganska 

 dålig. Detta framgår ännu tydligare av en jämförelse mellan kärna och 

 splini hos tallen (fig. 4). I ett fall är splinten sämre än kärnan. Ung- 

 tallen med endast splint har ju ett efter årsringsbredd gott virke. 



Samma är förhållandet hos granen (fig. 5); möjligen är här skillnaden 

 mellan kärna och splint något mindre än hos tallen, där ju sekundära 

 förändringar i samband med kärnbildningen anses höja volymvikten. 



I fråga om båda trädslagen får man av dessa bilder den bestämda 

 uppfattningen, att det är icke egefiskapen av kärna eller splint, som är 

 avgörande för olikheten, utan de olika livsbetingelserna i trädets yngre 

 och äldre år. 



Om denna slutsats är riktig, då skulle efter friställning av träden 



