GEOLOCilSKA LAGERFÖI JDENS BETYDELSE 39 



till ringa djup af grus, som synbarligen är nedsvämmadt från kringliggande 

 höjder och sålunda bör sammanföras med svallgruset. Det skiljer sig dock 

 från det vanliga svallgruset deri, att det föga eller nästan intet är bearbetadt 

 af vatten och derför såväl orent som innehållande skarpkantiga stenflisor.» 



Att det vidare är fråga om svallgrus, när det i en kartbladsbeskrivning 

 (Södertälje) talas om »lager af Snäckgrus i krosstensbankarna», ligger i öppen 

 dag. 



Till de ovan anförda exemplen på förekomsten av moränartat svall- 

 grus, man skulle kunna säga »falsk morän», som nedsköljts till lägre 

 nivå, må slutligen läggas ett par sammanfattande uttalanden av kända 

 geologer. A. G. Nathorst skriver (Ymer 1891 sid. 143) om svallgruset 

 i mellersta Sverige, att det »ytterst ofta vid foten af sluttningarna är 

 nedsköljdt på den marina hvarfviga leran». 



Från A. G. HöGBOMS Norrland {1906 sid. 159) är följande citat häm- 

 tat: »Emellertid har strandlinjens förskjutning från den senglaciala grän- 

 sen till sin nuvarande nivå öfverallt åtföljts af mer eller mindre betydande 

 omflyttningar och förändringar af jordslagen, så att det i stort sedt är 

 en genomgående kontrast mellan de delar af Norrland, som ligga un- 

 der, och dem, som ligga öfver denna högsta hafsgräns. Ofvanför den- 

 samma: ett oförändradt moräntäcke, som till det mesta höljer berggrun- 

 den och öfverskyler höjderna, frånvaro af eller en mycket obetydlig ut- 

 bredning af andra grus- och sandaflagringar än de fluvioglaciala, och 

 sparsamma eller inga förekomster af finare mo- eller lersediment, från- 

 sedt dem som afsatt sig i de isdämda sjöarna. U7ider denna gräns åter: 

 bergshöjderna allmänt renspolade från moräntäcket, så att berggrunden 

 ligger bar eller blott fläckvis dold under klapperbäddar; de nedre bergsslutt- 

 ningarna täckta af de grus- och sandbildningar, som bränningarna ned- 

 sköljt från moränen å bergets högre partier; och slutligen dalbottnar 

 och lågmarker upptagna af samma moräns finaste utslamningsprodukter, 

 mo och lera.» 



Att det grus, som i Norrland anträffas nedom marina gränsen, icke 

 i så stor utsträckning, som mången måhända är benägen att tro, kan kallas 

 morän, torde härav vara ganska tydligt. 



På grund av vad som ovan framhållits och särskilt den mycket olik- 

 artade uppmärksamhet, som av olika rekognoscörer ägnats dessa frågor, 

 är det i närvarande stund tämligen omöjligt att erhålla någon mer de- 

 taljerad kännedom om svallgrusets utbredning i landet. Uppgifterna i 

 den geologiska litteraturen ge vid handen, att svallgruset förekommer 

 över vida större arealer, än de som direkt uppgivas ä kartor eller i geo- 

 logiska jordartsbeskrivningar. Att så verkligen är förhållandet har förf. 



