244 BERTIL K. HALDEN 



av bränningar i ett forntida hav samt av dessa uppkomna underström- 

 mar och kustströmmar. Bränningarna alstras av vågor pä relativt grunt 

 vatten (invid stränder, särskilt där sjöbottnen har en viss optimal lutning 

 från land). Vågens styrka är beroende — utom av vindstyrkan — sär- 

 skilt av vattendjupet samt den väglängd, som vågen framföres; sistnämnda 

 faktor bestämmes framför allt av formen och storleken av vattenytan. 

 Man kan alltså säga, att de kraftigaste bränningarna och de därav framkal- 

 lade sedimenterande strömmarna i vattnet uppstå i de stora, djupa vatt- 

 nen, men att materialtransporten vid samma sjösf}^and i stort sett avtager 

 från stranden räknat ut mot djupet. När man nu har att göra med en 

 avlagring, där kornstorleken växlar i vertikal riktning inom skikt eller 

 lager, som tydligtvis måste vara yngre, ju högre upp man kommer i 

 lagerserien, kan det icke vara särdeles välbetänkt, om man till förklaring 

 av den för handen varande tendensen i kornstorlekarnas förändring i 

 vertikal riktning aldrig räknar med andra faktorer än strandförskjutningen 

 eller, som det oftast uttryckes, den ökning eller minskning av vattendju- 

 pet, som i följd av nivåförändringar träffat platsen ifråga vid den tid, 

 då den ännu stod under havet. Man fäster sig då endast vid den sidan 

 av saken, att vågornas inverkan pä bottnen tilltager med minskat av- 

 stånd från stranden (med minskat vattendjup). Man förbiser alltså full- 

 komligt den omständigheten, att minskat vattendjup förringar möjlighe- 

 terna för bildning av större vågor. Likaledes förbiser man, att landhöj- 

 ning inom kuperade kustområden resulterar i successiv skärgårdsbildfiing, 

 öppna fjärdars förvandling till skyddade vikar o. s. v., förändringar som 

 hämma vindarnas kraft och f. ö. alldeles direkt minska möjligheterna för 

 utbildandet av större vågor genom att avkorta vägsträckan, efter vilken 

 vågen framföres. (Jfr. effekten av att »blåsa upp en storm i ett vatten- 

 glas».) Sådana geografiska förändringar äro därför ägnade att på en och 

 samma plats åstadkomma kornstorleksförändring i rakt motsatt riktning 

 mot den, som är en följd enbart av strandens förskjutning. Det blir 

 alltså tydligt, att man för förståendet av kornstorleksförändringen måste 

 räkna med topografien såsom en faktor av betydenhet. Endast i expo- 

 nerade lägen, där kust- och skärgårdsbildning under nivåförändringen 

 åstadkommer skäligen små förändringar i fördelningen mellan land och 

 vatten, bli de förändrade avstånden från kusten utslagsgivande för korn- 

 storleksfördelningen; i kuperad terräng inträffar det däremot oftast, att 

 den radikala omgestaltningen i fördelning mellan land och vatten, som 

 nivåförändringarna medföra, blir av större betydelse än själva strandför- 

 skjutningen. 



Medan det alltså i exponerade lägen (d. v. s. där havet mer 

 eller mindre fritt har kunnat påverka en strand, exempelvis inom slätt- 



