GEOLOGISKA LAGERFC)LJDENS BETYDELSE 245 



områden) måste vara sä, att kornstorleken i profiler av de se- 

 diment, som utsköljts från stranden, öka uppåt räknat i den 

 mån stranden nalkats d. v, s. med minskat vattendjup i mån 

 av landhöjning, karakteriseras sänkorna i den brutna ter- 

 rängen, som under landhöjningen genomgått ett skärgårds- 

 stadium, och vars kustpartier därvid vanligen varit starkt sön- 

 derskurna, av lagerföljder med uppåt förminskade kornstorlc- 

 kar. Tydligen äro emellertid de högst belägna partierna inom den brutna 

 terrängen i viss mån att räkna till de exponerade lägena. Man bör där- 

 för inom de högre belägna partierna av kuperade områden vänta lager- 

 följder, vilkas lager i vertikal riktning växla i ordning rakt motsatt den, 

 som man finner från sänkorna. 



Jag har i ovan framställda utvecklingsförlopp närmast räknat med fort- 

 gående landhöjning. Nu vet man, att landhöjningen efter istiden inom 

 åtskilliga delar av landet varit avbruten av landsänkning. Ehuruväl förf. 

 är livligt övertygad om, att en del drag i havssedimentens lagerföljder 

 här och var äro att skriva på en landsänknings konto, måste det likväl 

 anses fastställt, att det beträffande huvudparten av de områden, som längre 

 eller kortare tid stått under havets nivå, är landhöjningen, som spelat 

 största rollen vid sedimentens fördelning. 



För korthetens skull vill jag i fortsättningen tala om »uppåt tillta- 

 gande kornstorlek», uppkommen i samband med relativt »exponerat 

 läge» och »uppåt avtagande kornstorlek», uppkommen i relativt »skyddat 

 läge». 



Försök att fördela de i litteraturen tillgängliga uppgifterna om lagrings- 

 förhållandena efter ovan angivna synpunkter, jag skulle vilja säga efter 

 landskapets relief, möta ofta stora svårigheter, enär såväl lokaluppgifterna 

 som topografiska kartor ej sällan ge mindre exakt upplysning om »de 

 lokale forhold». I en del fall har det dock lyckats, och jag vill därför 

 i korthet omnämna en del av dem, särskilt sådana, som kunna anses 

 representativa eller typiska för större områden. Till dessa litteraturupp- 

 gifter fogas en del av mina egna iakttagelser. 



H av sav lagringar med uppåt tilltagande kor?tstorlek. 



NathORST omtalar 1877 från trakten norr om Bråvikens inre del 

 (beskrivningen till bladet Stavsjö), hurusom strandbildningarnas uppträ- 

 dande sammanhänger med expositionen, och att man av denna anledning 

 bäst kan studera dessa jordarter längs den branta sluttningen av Brå- 

 viken etc. Här beskrivas lagringsförhållanden från branta sluttningar 

 samt framhålles, hurusom vågorna utskära gruspartier, som kunna glida 

 ned och inbäddas i lagerföljden. Vid landhöjningen flyttades — enl. 



