248 



BERTIL E. HALDEN 



i Ull. futu. 



Fig. 2. Klapperblandat svallgrus på sand, överlagrande morän. Moränen upptager skär- 

 ningens undre hälft i högra delen av bilden. Dalarne, Rättviks socken, Vikar- 

 byn, c:a 198 m ö. h. 



betydande svallgrus- och sjösandlager. Jordarterna ifråga äro här mycket 

 vanliga, måhända dock i areal underlägsna moränen. Från ett par höjd- 

 sluttningar, som tydligen legat väl exponerade för havet, meddelas här ett 

 par bilder av svallgrus och sjösand, överlagrande moränen. Den ena bilden 

 (fig. 3) är från bergssluttningen några hundra meter söder om Fröbenbenning 

 samt utvisar överst 30 cm grus och sten i sand (delvis utbildad som ortsten, 

 i nivå med uret på bilden), därunder 20 cm grovsand, fast och ortstensartad, 

 bildande ett framskjutet parti över närmast följande lager, som utgöres av ett 

 decimetermäktigt grusskikt, vars korn uppskattningsvis hålla omkring 3 mm 

 i diameter (hålkälen på bilden). Därunder vidtager 0,5 meter sand, som 

 mot djupet (pä bilden överlagrat av ras) bhr finare. Först på 1,1 m djup 

 under mineraljordens övre gräns vidtager moränen. Den andra bilden (fig. 4) 

 visar »falsk morän», som nedåt övergår i tydligt skiktat, typiskt svallgrus. 



Förhållandena i trakten kring Grönsinka i Gästrikland (på gränsen mot 

 Dalarne) påminna livligt om Bjurforsmarkerna. Även här finner man ett rela- 

 tivt tunt täcke av svallgrus och sjösand avlagrat över svackor i det tämligen 

 flacka men för havet en gång ganska exponerade moräntäcket. 



Nordligare i Gästrikland, vid Hästbo, begränsas dalgången, efter vilken 

 stambanan går fram, västerut av en utpräglad bergstrakt. Bergssluttningarna 

 därstädes uppvisa storartade avlagringar av svallgrus och sjösand, alltid med 

 det grövre moränliknande materialet anrikat mot ytan. 



Frän Värmland härrör den profil, som återgives och närmare diskuteras ä sid. 

 254- 



