GEOLOGISKA LAGERFÖLJDENS BETYDELSE 

 Ha US av lagringar med uppåt avtagande kornstorlek. 



249 



Bland sädana kan man ur praktisk synpunkt särskilja tvenne typer, 

 som emellertid i sidled mycket ofta direkt övergå i varandra. Den ena 

 typen, som är vanligast långt nere på bergssluttningar (nedom lager 



P. Börjeson och förf. foto. 



Fig. 3. Svallgrus och sjösand med ortstensbildning. Västmanland, Norbergs socken, invid 

 Fröbenbenning, sydväst om Bjurfors station. Se vidare sid. 244. 



med uppåt tilltagande kornstorlek) eller i sänkor, där skyddet genom 

 omgivande höjder aldrig varit nog effektivt, karakteriseras därav, att 

 grus överlagras av sand, som alltså bildar ytlagren. 



Den andra typen, som träffas i den mest »skyddade» terrängen (ofta 

 som underlag till sjöar eller igenväxta sjöar), utmärkes av en vanligen 

 föga mäktig (högst en halv eller en meter) avlagring av grus, uppåt 

 vanligen sandigt, som överlagras av mjäla eller lera, och som likaledes 

 oftast underlagras av lera. 



Dessa inlagrade grus- och sandskikt har jag tidigare (19 17) benämnt 

 »distalt strandgrus» i anslutning till den uppfattning om deras bildnings- 

 sätt, som skildrats i det föregående å sid. 243 — 245, en uppfattning, 

 som jag funnit tidigare framställd av Högbom (för Upplands vidkom- 

 mande), av Leiviskä (beträffande finska kusttrakter) och slutligen av S. 

 Johansson (geol. bl. Furuholmarna), och som sedermera tillämpats av 



17- Skogsvåidsjöienitigtns tiJskriJt IQ23. Serien A. 



