250 



BERTIL E. HALDEN 



P. Börjeson och förf. foto. 



Fig. 4. Moränliknande svallgrus (»falsk morän»). Västmanland, Norbergs socken, invid 

 landsvägen sydväst från Bjurfors station. 



bl. a. U. Sundelin, men som av en del geologer icke ens anses för- 

 tjänt att upptagas till diskussion.^ 



Några exempel på lagerföljder med grus, överlagrat av sand inom »skyd- 

 dade» områden må här anföras. 



I beskrivningen till bladet Enköping omtalas »rullstensliknande krosstens- 

 grus» från ett vidsträckt fält i Biskopskulla socken. Överst ligger ett lager 

 av »skogsdye», därunder en fot grov, ren sand, som nedåt är stenig, samt 

 slutligen krosstensgrus. 



A bladet Riseberga sägas jordarterna på låglandet, som sluttar från Kils- 

 bergens fot ned mot Svartån, till största delen (såväl den odlade som den 

 skogbeväxta marken) bestå huvudsakligen av fint, ganska stenfritt grus, dels 

 blandat med sand, dels täckt av sandlager, som oftast är av mindre än 2 ä 

 3 fots mäktighet men stundom djupare. 



Från bladet A^ärmlandsnäs omtalar Sandegren liknande lagring å en sand- 

 slätt, nedsänkt mellan uppstigande bergspartier, i Ölseruds socken. Här över- 

 lagrar ett 60 cm mäktigt sandlager ett obetydligt grusskikt, som med skarp 

 kontakt vilar på varvig lera. Samme författare omtalar liknande lagrings- 

 förhållanden hos en avlagring i Botilsäters socken (bl. Mässvik), där" 9 o cm 



' De absurditeter, vartill uppfattningen om dessa lagerföljders obligatoriska uppkomst 

 ■genom landhöjning åtföljd av landsänkning måste leda, framgå tydligt av den datering, som 

 jag utfört på »distalt strandgrus» i Hälsinglands kusttrakter (191 7 sid. 10. Jfr även Geol. 

 Fören.rs förh. Bd 42 sid. 228'). 



