254 



BERTIL H. HALDEN 



nederbörd, som faller på en sluttning av detta slag, nedtränger visser- 

 ligen ganska lätt men hejdas snart nog av lera eller ett svårgenomträng- 

 ligt moräntäcke. I samma män som den undre havssanden är finkornig, 

 förmår den kvarhålla det nedsipprade vattnet, och vid nästa rikliga 

 nederbörd sker en påspädning av vattenförrådet. De övre, grövre lag- 

 ren (sand, grus och klapper) torde ofta tjänstgöra som ett slags regula- 

 tor för vattenförrådet; genom dessa lager bortledes överflödsvattnet, 

 men å andra sidan torde också alltför stark uttorkning genom avdunst- 

 ning förhindras genom denna fördelning av kornstorlekarna. Man kan 

 jämföra den fysikaliska effekten av denna lagringstyp särskilt ifråga om 



/■-Jö/c^vo/o 





Fig. 5. Profil genom de övre jordlagren i en backsluttning. Typisk för sådana sluttningar 

 (nedom M. G.), som legat någorlunda exponerade för havets inverkan. Den övre 

 grundvattensvåningens övre gräns den 15 april 1922. Värmland, Eds s:n, söder 

 om »Svänkviken». 



vattenavdunstning med en brunjord, som i ytan äger ett klumpstruerat 

 mullskikt. I båda fallen fördröjes vattenavdunstningen därigenom att de 

 kapillära banorna avbrytas uppåt. ^ 



Belysande i ovan berörda avseende är den profil över jordlagren och 

 den övre grundvattensvåningen, som jag upptagit å en bergssluttning, 

 belägen omedelbart intill landsvägen ett par hundra meter söder om 

 Svänkviken mellan Segmon och Slottsbron i Eds socken, Värmland. 



^ Hos flera till denna typ hörande lagerföljder kan man likväl tydligt konstatera, att de 

 översta skikten jämte det grövre materialet innehålla finare partiklar. Man har härvid säker- 

 ligen att räkna med resultatet av markvittringsprocesser av liknande art som de av Hessel- 

 man {1910, sid. 49) från älvsandsavlagringar beskrivna. 



