(;kol()c;isivA lagerföljdens betydelse 255 



Svallgrus och sjösand uppfylla här en mindre svacka i berggrunden. 

 För u[iptagande av denna profil grävdes (2g augusti 1921) i bergsslutt- 

 ningen 6 gropar. Vid punkt 2 och 6 (se profilen, fig. 5.) kompletterades 

 grävningen (den 14 april 1922) genom borrning med s. k. skopborr, 

 varigenom hål av 1 2 cm diameter och stående väggar erhöllos till ett djup 

 av (vid 2) 2 V^ ni- under klapper- och gruslagrets undre gräns (3,25 m 

 under markytan), och vari grundvattnets läge efter några timmar kunde 

 fixeras. Vid undersökningstillfället var snösmältningen på trakten nära 

 nog avslutad; endast några smärre snöfläckar kvarlågo i skogen. Jorden 

 var i åkern ({)unkt 6) tjälad till 3 dm djup, i skogen däremot nästan 

 icke alls. Profilen kan i många avseenden anses typisk för bergsslutt- 

 ningar nedom marina gränsen. Den visar bl. a. särdeles vackert korn- 

 storlekarnas övergång i sidled (sandjord övergående i mo); klapper- och 

 gruslagrets ev. fortsättning väster om landsvägen har dock gått förlorad 

 genom odling. 



Vegetationsförhållandena å denna lokal studerade jag den 29 augusti 

 1921. Skogsbacken upptages av ett växtligt granbestånd med något 

 tall. Skogstypen är att räkna närmast till den blåbärsrika, mosstäcket 

 var icke fullt slutet och bestod till största delen av Hylocouimni pari- 

 etiniun och H. proliferiim samt till obetydlig del av H. iriquetriini. I 

 fältskikten funnos utom blåbär enstaka individ av Eqtäsettint silvaticuin, 

 Linncea borealis, Majmithenium bifolium, Oxalis acetosella, Dryopteris 

 Linn(Bana, Pteridium aquilinnni och Pyrola seainda. Men därjämte ob- 

 serverades här och där Anemone Jiepaiica och Lactiica muralis. Högre 

 upp (österut) i berget, öster om profilen, funnos flera små sänkor, utfyllda 

 av lera. I en sådan sänka växte mitt inne i granskogen bl. a. en 

 hasselbuske, varjämte Solanmn dulcamara slingrade mer än 2 m högt 

 i en gran. 



Det var egentligen denna för Eds socken tämligen anmärkningsvärda 

 konstellation av mer krävande arter som föranledde mina övriga obser- 

 vationer å platsen. 



Vad markbeskafienhet beträffar, måste den i profilens övre del be- 

 tecknas som en podsolmark. Råhumustäcket är visserligen obetydligt, 

 luckert och nedtill synbarligen inblandat med kol och övergående i ett 

 svart mullartat, grus- och sandblandat lager av 2 — 3 cm mäktighet. I 

 mineraljorden finner man närmast hunustäcket en 4 ä 5 cm mäktig 

 obetycHigt avfärgad blekjord. Den därunder vidtagande rostjorden fram- 

 trädde med mörkaste färgton vid 50 cm djup under markytan. Längre 

 ned i sluttningen (närmare landsvägen) antager marken brunjordskarak- 

 tär. Humustäcket är endast ett par cm mäktigt, svart, sandigt, med 

 klumpstruktur men segt av rikligt uppträdande rötter. 



