(JEOLOGISKA LAGERFÖLJDENS BETYDELSE 257 



Hälsingland. Lokalen omtalas av WiSTRÖM (1898), av G. ANDERSSON 

 och Selim Birger (191 2) samt av förf. (1917). 



På en nordostsluttning av ett gnejsberg ligga vid c:a i 10 m höjd 

 ö. h. några flacka terrasser av klapper och groft svallgrus (stupning 

 10—15°). En bäck frän en tjärn i bergen sipprar igenom terrasserna, 

 och just på denna plats inom en yta av bortåt en hektar resa sig i 

 granskogen ett 50-tal rakvuxna till större delen grovstammiga lindar 

 med ända till 240 cm omkrets vid brösthöjd (linden å fig. 6.), av vilka 

 flertalet når 20 m höjd. Utom asp, masurbjörk och glasbörk samt 

 trädformigt växande gråal och klibbal finnas här almar och lönnar. Den 

 största alm, jag funnit å Lindefallet, uppnår 13 m höjd, och den kraf- 

 tigaste lönnen håller 160 cm i omkrets. Dessutom finnas här av ved- 

 artade växter Daphne inezcrciiiii, Lonicera xylosteuni, Ribes alpinuDi och 

 rönn. I fältskikten märkas förutom blåbär, lingon, Oxalis acctosella och 

 Luzula pilosa särskilt följande: Anemone hepatica, A. nemorosa (storväxt 

 och riklig), Carex digitata, Feshica silvatica, Fragaria vesca, Lacttica 

 ))iuralis. Paris quadrifolia och Dryopteris filix vias, och i bottenskik- 

 tet, som bildar en nästan sluten matta, huvudsakligen av Hylocomiuin 

 parictinuni och H. pyolifenim, synas här och var fläckar upptagna av 

 Hylocoiiiium triquetnan. Av epifyter må nämnas Sticta pulmonaria 

 samt, kring basen an en alm, Neckera crispa. 



Den största rariteten i denna märkliga flora utgöres av Fesiuca sil 

 vatica, som jag anträffade är 1919, och som tidigare, så vitt jag vet, är 

 funnen nordligare endast å en lokal. Älvåsen i Hassela socken. Dess- 

 utom kan omnämnas fyndet av Epipogium aphyllum från Lindefallet. 



Ovanför Lindefallet vidtager granskog av dels mossrik, dels blåbärs- 

 rik typ. Kring bäcken råder emellertid en yppigare vegetation, repre- 

 senterad närmast ovanför Lindefallet av lönnar och almar i talrika, mest 

 smärre exemplar, hägg, måbär, klibbal och olvon samt i fältskikten exem- 

 pelvis Carex Jiava, Crepis paludosa, Eriophoruin alpinuni, Scirpus sil- 

 uatictis, Selaginella selaginoides samt, såsom en stor sällsynthet, Mulge- 

 diuni alpinum. 



Nedom Lindefallet fanns vid bäcken bl. a. Eriophoriim latifoliiim. 



Utom en del av de ovan nämnda arterna omnämner WlSTRöM från 

 Lindefallet och bäcken några, som jag ej återfunnit, nämligen Asperula 

 odorata, Carex loliacea, Circcea alpina, Orobus vernus. Listera ouata 

 och — mirabile dictu — Aquilegia vulgaris. 



Ovanstående artförteckning upptager ett stort antal s. k. mullväxter. 

 Marken består också ä Lindefallet av ett m ulltäcke, några fä cm — högst 

 en decimeter mäktigt. 



Under mullen vidtager klapper och grovt svallgrus. Vid den å fig. 6 



