II. Föredrag' av M. G. STALFELT. 



För växternas näringsberedning äro tre faktorer av fundamental bety- 

 delse: värme, ljus och kolsyra. Den ena som den andra är för kolhy- 

 dratbildningen oundgängligen nödvändig och någon rangordning dem 

 emellan kan alltså ej uppställas. Sinsemellan ställa emellertid växterna 

 rätt olika krav på dessa faktorer, särskilt de två förstnämnda, ljuset och 

 värmet. Den ena arten behöver mera värme än den andra för att trivas, 

 en växer bäst i skugga, en annan måste nödvändigt ha sol. Om kol- 

 syran gäller, så vitt man vet, att den aldrig förekommer i för stora mäng- 

 der ute i naturen utan tvärtom i så ringa grad, att de kolsyreassimile- 

 rande växterna måste lida av en permanent kolsyrehunger. Kolsyran 

 upptas av gröna växtdelar genom fina porer i överhuden, klyvöppningarna, 

 som samtidigt tjänstgöra som regulatorer för vattenavdunstningen. Då 

 denna bUr för stark slutas klyvöppningarna och därmed strypes också 

 kolsyreupptagandet. Detta inträffar tyvärr så ofta och varar i regel så 

 länge, att assimilationen vållas högst betydande avbräck. Växternas 

 möjligheter att utnyttja de tre faktorerna, värmet, ljuset och kolsyran, 

 bli alltså avgörande för assimilationens produktionskraft och härvidlag 

 visa som sagt olika växter rätt stora olikheter. För våra två viktigaste 

 skogsträd granen och tallen ställa sig dessa förhållanden, så långt mina 

 undersökningar hittills kunna visa, på ungefär följande sätt. 



Två av de här uppritade figurerna ange tallens och granens kolsyre- 

 assimilation i dess beroende av temperaturen. Mätningarna sträcka sig 

 mellan temperaturerna +5,5° och +32,5° och äro utförda vid en ljus- 

 intensitet lika med ungefär en tiondedel av solljusets. På baslinjen är 

 temperaturen avsatt och på lodlinjen den assimilerade kolsyremängden i 

 kbmm. per timme och gr. friska barr. 



Huru långt det här funna sambandet mellan assimilation och tempera- 

 turen kan generahseras är för tillfället omöjligt att avgöra, då försöken 

 blott gälla en enda ljusstyrka. Andningsvärdena äro däremot att anse 

 som i allmänhet tillämpliga. 



Med stigande temperatur stiger, som synes, assimilationen hos både 

 granen och tallen, ehuru något snabbare hos den förra. Stegringen är 

 störst i början och avtar så småningom. Vid +25° inträffar en plötslig 

 sänkning av assimilationsvärdet. Temperaturerna närmast ovanför 25° 

 ge alla hos både tallen och granen ytterst oregelbundna utslag. 



^ Följande föredrag, som hölls vid Nordiska skogskongressen i Göteborg utgör en sum- 

 marisk framställning av resultaten från mina senaste undersökningar över betingelserna för 

 barrträdens kolhydratsproduktion. Då någon redogörelse för mitt arbete under år 1922 och 

 innevarande år förut ej lämnats, är detta föredrag alltså blott att betrakta som ett slags före- 

 löpande meddelande. M. G. S. 



