SKOGSVEGETATIONEN OCH AVGASERNA 



297 



Däremot funno sistnämnda 

 forskare vid ol'u/ä r-hesiktning, 

 att de blad, som exponerats 

 med sin tmdersida (sål. klyv- 

 öppningssidan!), skadats myc- 

 ket mer än de andra och an- 

 sågo orsaken vara att söka i 

 störd transpiration hos rök- 

 skadat individ. 



Märkligt är det resultat, var- 

 till Brown och ESCOMBE' kom- 

 mit rörande kolsyrans dififusion 

 genom klyvöppningarna. Dif- 

 fusionen går nämligen betyd- 

 ligt raskare genom ett stort 

 antal små klyvöppningar än 

 genom ett fåtal stora om dessa 

 senare ha lika stor öppnings- 

 areal som de små tillsam- 

 mans. 



Klyvöppningarna äro alltså, 

 enligt WiSLICENl förmenande, 

 det ställe, där svavelsyrligheten 

 tränger in. Han vill till och 

 med gå så långt, att han an- 

 ser svavelsyrligheten vara ett 

 »reagens» på assimilations- 

 verksamhet hos växtindivid. Svavelsyrlighet i vattenlösning verkar kraf- 

 tigare än utspädd svavelsyra av motsvarande koncentration, enär den 

 förstnämnda lättare avger svavelsyrlighet, som i gasform intränger ge- 

 nom stomata. 



Till en början är vattenavgivandet från ett röksjukt individ statt i 

 tillväxt men snart nog minskar transpirationen och växten torkar sam- 

 man. (Fig. 4.). 



Påvisandet av rökskador fordrar, som vi förstå, en mångsidig och om- 

 ständlig undersökning. Kemisten, botanisten och den skogssakkunnige 

 kunna ej ensamma var för sig ge ett avgörande svar på huruvida rök- 

 skada föreligger eller ej. De måste samarbeta och endast deras om- 

 sorgsfulla och målmetvetna samverkan kan göras till basis för några 

 säkra uttalanden i rökskadefrågor. 



* Brown and Escombe: Static diffusion of gases etc. Phil. Transact. K. Soc. London 1900. 



Fig. 5. 



Svavelsyrlighetsskada hos blad av lövträd. 

 (Ur Report of Selby Smelter Commission, 

 dep. of Interiör [Amerika], Bureau of mines, 

 Bull. 98). 



