308 



IN MEMORIAM 



Vii.HKi.M Strandberg. 



Aldrig trivdes han bättre än när han 

 vid sommarens början fick axla sin 

 ryggsäck och giva sig ut på månads- 

 långa förrättningar i ödemarken, ofta 

 med bivackering i det fria eller med 

 ett skogstorp eller en timmerkoja som 

 iiögkvarter. Under en nära tioårig 

 verksamhet i nedre Norrbotten lärde 

 S., som med liv och lust ägnade sig 

 åt revirarbetet, i grunden känna dessa 

 trakters skogsförhållanden. Snart nog 

 efter tillträdet till ordinarie tjänst togs 

 emellertid STRANDBERGS krafter i an- 

 språk på annat håll, nämligen som läns- 

 chef för Bränslekommissionens verk- 

 samhet i Norrbottens län. Då han ge- 

 nom denna sin verksamhet även lärde 

 känna skogsförhållandena i länets nord- 

 ligaste delar, var det ingalunda ägnat 

 att förvåna, att det stora norrländska trävarubolaget Ytterstfors-Munksund 

 vid behov av skogschef fäste sina blickar på S., och år 1918 engage- 

 rade honom i sin tjänst. Därigenom fick S. visserligen sin verksamhet 

 förlagd till bolagets huvudkontor i Stockholm, men stor del av sin tid 

 tillbragte han fortfarande på resor i översta Norrland liksom också i Fin- 

 land, där bolaget jämväl bedrev skogsrörelse. Från en av dessa sina 

 finska resor återvände STRANDBERG hösten 1921 med en tärande sjukdom 

 i blodet, vilken varaktigt fängslade honom vid sjukbädden, tills han efter 

 ett och ett halvt års avtynande den 25 mars 1923 lades i en mänskligt 

 att döma allt för tidig grav. 



Det utmärkande draget i STRANDBERGS läggning var, såsom förut nämnts, 

 hans kärlek till naturen och det härdande livet i skog och mark. Trots 

 en mer än vanligt tung kroppshydda föredrog han skogslivets strapatser 

 och umbäranden bättre än de flesta och den tid, tjänsten gav övrig, 

 ägnade han gärna åt jakten, fisket eller det fria livet på sjön. Samti- 

 digt fanns emellertid hos S. ett levande intresse för allt, som rörde skogs- 

 hanteringen, och speciellt lågo de norrländska skogsproblemen honom 

 varmt om hjärtat. Visserligen var han icke själv en pennans eller den 

 utövade vetenskapens man, men han följde noga den skogsvetenskapliga 

 litteraturen och ännu under sina sista dagar på dödsbädden diskuterade 

 han med författaren av dessa rader en del skogliga problem. Förvisso 



