314 



TORSTEN LAGERBERG 



tydligt mera utsatt för skadegörelser genom rötor än exempelvis tallen 

 och dess virke, och att granskogsskötselns ekonomiska resultat väsent- 

 ligt förringas på denna väg. För ett mera intensivt skogsbruk är det där- 

 för en angelägenhet av största vikt, att granbestånden uppdragas och 

 värdas på ett sådant sätt, och att även virkesavkastningen ägnas en sådan 

 tillsyn, att utsikter till rötskador så vitt möjligt förminskas. Jag torde 

 icke behöva framhålla, att den mest omsiktsfulla beståndsvård blir till 

 ringa nytta, om den erhållna virkesskörden av ovarsamhet ges till spillo 

 genom rötsvampar. 



* * 



Med de förutsättningar, som jag nu skisserat, är det naturligt, att jag 

 måste behandla mitt ämne med en viss begränsning. Jag inskränker mig 

 därför till en kort översikt över granens viktigare rötskador och deras 

 betydelse för det svenska skogsbruket, och skall därvid särskilt uppe- 

 hålla mig vid några, som genom de senare årens undersökningar fått 

 sin praktiska karaktär klarlagd. 



Om jag därvid gör en början med rotrötan, förorsakad av Polyporus 

 annosus Fries, betyder icke detta, att denna sjukdom har varit föremål 



för några ingående stu- 

 dier hos oss under senare 

 tid, det beror fastmer på 

 svampens dåliga rykte. 

 Polyporus annosus (fig. 

 I — 4) är barrskogarnas 

 speciella fiende. Den är 

 utbredd över hela den 

 gamla världens barrträds- 

 region och angriper här 

 en mångfald arter och 

 släkten. Även i Nord- 

 amerikas öst- och väst- 

 stater är den inhemsk, 

 ehuru den här enligt upp- 

 gift icke kan mäta sig 

 Förf. foto. med andra arter som ska- 

 ^*^- '• ^ll^lZl "'""'"''' ^"^ ^'^^'^^'^'■^PP P^ g-^-nrot.- degörare. Om man jäm- 

 för skildringar från euro- 

 peiska länder över rotrötans härjningar, finner man, att betydande skilj- 

 aktigheter föreligga såväl med avseende på svampangreppens intensitet 

 som med avseende på deras fördelning på trädslag. I intet land torde 



