RÖTORNAS BETYDELSE FÖR GRANEN O. DESS AVKASTNING 3 1 7 



och fann, att av 1,440 avverkade träd 764; dvs. 54 %, varit rötskadade, 

 de flesta av Polyporus annosus. Dåvarande revirförvaltaren KiNMAN gjorde 

 samtidigt en detaljerad undersökning i ett granbestånd om V^ hektar. 

 Detta innehöll 96 träd av timmerdimension, av vilka 47 voro rötska- 

 dade, och av dessa 26 så svårt, att de voro odugliga till gagnvirke. Av 

 de återstående, klenare träden — 81 stycken — voro 34 angripna. — 

 Dessa siffror tala ju ett tydligt språk. Säkerligen finnas även andra trakter, 

 där rotrötan spelar lika stor roll som på Omberg. 



Liksom annorstädes utsättas barrträd även i vårt land för angrepp både 

 som plantor och som äldre. Sjukdomsförloppet och angreppsmöjlighe- 

 terna ställa sig emellertid väsentligt olika i de båda fallen. I Sydsverige 

 förekomma flerstädes unga kulturer av Pinus- och Abies-dsi&x^ av Pseu- 

 doisuga och framför allt av vanlig gran, i vilka rotrötan skördar talrika 

 ofl*er. Svampen dödar här inom kort rotsystemet på de unga träden 

 med känt resultat; upp i stammen tränger den dock icke. Då kultu- 

 rerna blivit äldre, förhålla de sig på ett helt annat sätt gentemot svam- 

 pen. Då är det praktiskt taget endast granen, som visar sig mottaglig 

 för angrepp. I äldre tallbestånd har jag aldrig varit i tillfälle att 

 konstatera rotröta. Silvergranen, som är känd för att vara röthärdig, 

 och som väl av denna anledning uppdragits på Omberg, har även i det 

 hela motsvarat sitt rykte, även om enstaka stammar av timmerdimension 

 visa sig vara angripna. I lärkbestånd har jag endast sett ett enda fall 

 av rotröta (på Bjurfors kronopark). Det gällde en omkring 30-årig sibi- 

 risk lärk, som också av denna anledning störtat omkull. 



Då mer eller mindre mogna träd angripas, inskränker svampen som 

 bekant icke sin skadegörelse till rotsystemet, utan låter denna fortskrida 

 upp genom stammen. Under de praktiska sommarövningarna med skogs- 

 högskolans jägmästarkurs har jag vid flera tillfällen kunnat demonstrera 

 rotrötor på granar, som nått mera än 8 m upp ovan markytan. Det 

 är denna av P. an7iosns förorsakade stamröta, som medför de stora 

 ekonomiska förlusterna. I grund och botten är sålunda den hos oss 

 vedertagna benämningen »rotröta» i viss mån oegentlig. Den passar 

 endast för skador i unga kulturer — upp till 15-årsåldern — och den 

 är f. ö. även missvisande så tillvida, att den lätt väcker den föreställ- 

 ningen, att rötor i rötter överhuvud skulle stå i samband med Polyporus 

 annosus. Detta är dock långt ifrån händelsen. Längre fram under mitt 

 föredrag skall jag ha tillfälle att belysa denna fråga med ett exempel. 



I detta sammanhang kan det vara lämpligt att nämna några ord om 

 lövträdens rotrötor. Hos oss är det väl i främsta rummet aspen, som 

 därvid kommer i åtanke. Så vitt jag kunnat finna, måste dock P. 

 annosus här lämnas helt ur räknirigen. Några säkra fall, då denna svamp 



