RÖTORNAS BETYDELSE FÖR GRANEN O. DESS AVKASTNING 327 



skogar är den känd och åstadkommer högst betydande skador pä ett 

 av dessa trakters värdefullaste barrträd, Pinus excelsa, engelsmännens 

 »blue pine». 



I vårt land spelar Polyporus Pini den största rollen för granbestånden 

 inom det nordliga barrskogsområdet; detsamma torde även gälla för 

 motsvarande trakter av Finland och Norge. I synnerhet i gamla, ovår- 

 dade naturbestånd kan angreppsprocenten vara stor. Träden fä snart 

 ett tynande utseende, kronorna bli barrfattiga, hela grensystem avtorka 

 och slutligen inträder döden. På grund av den omfattande rötutveck- 

 lingen är det icke heller ovanligt, att stammarna brytas av vinden. 



Förf. foto. 

 Fig. 8. Polyporiis Pini. Fruktkropp på en levande grangren. Den axilt liggande rotveden 

 framträder tydligt å de båda skärytorna. — Omkr. '/^ nat. storl. 



Svampens biologi och rötans allmänna utvecklingsförlopp erbjuda be- 

 stämda olikheter vid jämförelse med Polyporus annosus. Infektionen sker 

 i trädets överjordiska delar i skador med blottad död ved eller i grövre, 

 döda grenstumpar. Rötan synes ock i allmänhet begränsa sig till stam- 

 veden. Den har därför hos oss även betecknats som granens »stamröta» 

 i mera inskränkt bemärkelse. Men rötutvecklingen kan även understun- 

 dom förlöpa annorlunda. Frän den ursprungliga infektionshärden växer 

 då svampen ut genom huvudgrenarna och tränger ned i stubbkroppen 

 för att därifrån sprida sig genom större eller mindre del av rotsystemet. 

 I grenar och rötter blir dock rötan till en början strängt begränsad till 

 den axila vedcylindern och når genom denna ut i endast fingertjocka 

 dimensioner. Även Polyporus Pini kan sålunda förorsaka en rotröta 

 hos granen, vilket torde ha varit okänt, åtminstone hos oss. Man får 

 därför vara försiktig vid en diagnos på rötskador i detta träds rötter; 

 alla sådana äro icke, som jag redan tidigare påpekat, att återföra till 



