RÖTORNAS BETYDELSE FÖR GRANEN O. DESS AVKASTNING 337 



omges utåt av en grönaktigt vattnig zon, som tydligen uppkommer under 

 svampens inflytande, men som dock är fullständigt fri från hyfer. Trä- 

 stycken från denna zon ha hållit sig sterila på maltagar i veckor, och 

 någon svamp har icke utvuxit. 



Gamla topprötor visa icke den nyss skildrade mantelformen utan äro 

 solida. I allmänhet äro de skarpt begränsade till stammens axila ved 

 (fig. 1 8). Deras färg är ofta 

 svartbrun och deras konsi- 

 stens tämligen fast, men de 

 visa benägenhet att klyva 

 sig efter årsringsgränserna. 



I mitt för 4 år sedan pu- 

 blicerade meddelande om gra- 

 nens topprötor nödgades jag 

 lämna frågan om svampens 

 art öppen. Av teoretiska skäl 

 ansåg jag det visserligen 

 sannolikt, att ett flertal som 

 sårparasiter kända svampfor- 

 mer skulle kunna intränga 

 genom brottytorna. A andra 

 sidan visa dessa rötor i sin 

 utveckling en så påfallande 

 enhetlig typ, att man även 

 måste tänka sig den möjlig- 

 heten, att någon speciell 



svampart här kunde ifrågakomma. Professor Heikinheimo framhåller 

 också i sin förut omnämnda undersökning, att man icke gärna kan ställa 

 någon av de allmänt kända rötsvamparna på granen, sådana som Polypo- 

 rus Pini (Bröt.) Fries, P. pinicola (Swartz) Fries, P. borealis Fries, Lenzites 

 heteromorpJia Fries och andra i samband med topprötorna, och att deras 

 biologi måste betraktas som ofullständigt utredd. Jag kan emellertid 

 nu sprida ljus över denna dunkla punkt. 



Sedan två år tillbaka har jag topprötornas svamp i renkultur. Mate- 

 rialet är hämtat från tvenne snöbrutna träd, det ena å Bjur fors och det 

 andra å Björnhyttans kronopark i Bergslagen. Med dessa tvenne mycel- 

 stammar gjordes ympningar på steriliserad granved i Erlenmeyerkolvar 

 den 25 april 1922. Mot årets slut började fruktkroppar att anläggas i 

 kulturerna. De ha sedermera utvuxit så, att en bestämning av arten 

 varit möjlig (fig. 19). Båda de i kultur tagna mycelstammarna ha visat sig 

 tillhöra en och samma art, nämligen Stereum sanguinolentum (Alb. et 



Fig. iS. 



Förf. foto. 

 Sektion av granstam med över 90-årig topp- 

 röta, 160 cm under brottytan. — '/, 

 storl. (Efter Lagerberg.) 



nat. 



