338 



TORSTEN LAGERBERG 



Schwein.) Fries, vilken jag sålunda härmed kan inordna i den långa raden 

 av praktiskt viktiga rötsvampar. För övrigt är den en på dött barrvirke 

 mycket allmänt förekommande form (fig. 20). Det synes mig icke uteslutet, 

 att den just är topprötornas speciella svamp, i annat fall måste det be- 

 tecknas som en egendomlig slump, 

 att den kunnat renodlas ur mina 

 tvenne förutsättningslöst och på skilda 

 orter insamlade prov.^ 



Såväl ur ren beståndsvårdssyn- 

 punkt som av ekonomiska skäl kräva 

 topprötorna utan tvivel skogsmän- 

 nens särskilda uppmärksamhet. Snö- 

 skadorna ha under de senare åren 

 sträckt sig över betydande granskogs- 

 trakter så väl i norra som södra Sve- 

 rige, och topprötorna komma därför 

 att få en stor spridning inom de 

 spolierade bestånden. I synnerhet 

 nu, då klenare virkesdimensioner till- 

 varatagas och utnyttjas av industri- 

 erna än tidigare, måste man säker- 

 ligen räkna med en betydande förlust, 

 om de skadade träden lämnas att 

 kvarstå någon längre tid. Vilka åt- 

 gärder, som i det enskilda fallet böra 

 och kunna vidtagas, får dock över- 

 lämnas åt den förvaltande personalens 

 avgörande. 



Förf. foto. i^ 



Fig. 19. Renkultur av topprötans svamp (från 

 en bruten gran) på steriliserad gran- 



ved. På klossen till vänster har ut- Ett ytterligare bcvis för granens 

 vecklats en fruktkropp av s/ereum gj-Qj-a känslighet mot yttre skadegö- 



sangumole7ittim. — Omkr. ^/^ nat. 



stoi-l. relser lämna de s. k. stämphngsrö- 



torna, för vilka jägmästare G. NORD- 

 FORS (Om efter stämpling uppkommen rötskada å gran. — Skogsvårds- 

 för:s Tidskr. 1923) nyligen lämnat en intressant redogörelse. Jag tillåter 

 mig här att rekapitulera något av hans framställning. 



^ Tvenne nya prov från Bjurfors kronopark, insamlade i slutet av juli 1923, ha i ren- 

 kultur givit ett mycel, som fullständigt överensstämmer med det för Stereum sanguinolentum 

 utmärkande. 



