PETER KLASON. 



OM GRANVEDENS HALT AV LIGNIN. 



I ett par nyligen utgivna uppsatser av Astrid Ci.eve v. Euler' har denna 

 författare ingående behandlat ett tema, som också av mig då och då 

 varit föremål för undersökningar, nämligen om granvedens kvantitativa 

 sammansättning. Enligt min senaste undersökning^ består granveden av: 



Cellulosa (pentosanfri) 53 % 



Hemicellulosa 15 » 



Lignin 30 » 



Övriga ämnen 2 » 



Summa 100 % 



Till övriga ämnen höra förnämligast protein, fett och hartser. Härvid är 

 att märka, att detta lignin innehåller acetylkomplexer som vid ligninbestäm- 

 ningen fullständigt avspaltas. Då deras mängd- enligt mina bestämningar^ ut- 

 gör i runt tal 2 V^ av vedens torrvikt, bliver alltså det direkt bestämbara 

 ligninet endast cirka 28 °.o . Nu söker författarinnan bevisa, att detta tal 

 rätteligen borde höjas med cirka 3 enheter. Detta har gjort, att jag icke 

 kunnat undgå att något närmare ingå på hennes arbeten. 



Först må anföras, att Hägglund4 i med aceton och eter renad ved erhöll 

 såsom direkt återstod vid vedens behandling med saltsyra enligt Willstätters 

 saltsyremetod av såväl gran som fur 28,5 % lignin. Med korrektion för vissa 

 av honom angivna föroreningar sänkes denna halt till omkring 28 X> alltså 

 alldeles samma mängd som förut är av mig angiven, varvid är att märka, att 

 jag vid ligninbestämningen använde en äldre metod, nämligen svavelsyre- 

 metoden. De båda metoderna synas sålunda giva identiska resultat. 



Det är emellertid nödvändigt att här närmare ingå på denna svavelsyre- 

 metod, helst även Cleve v. Euler använt densamma och på densamma 

 väsentligen grundar sina påståenden. 



I Verein der Zellstoff- und Papier-Chemiker, Hauptversammlung 1908, har 

 jag på följande sätt angivit svavelsyremetoden: 



»Man känn aus Holz, das fein gepulvert ist, mit 70-procentiger Schwefel- 

 säure sowohl die Zellulose wie die iibrigen Kohlenhydrate bei gewöhnlicher 

 Temperatur genau herauslösen und demnach das Lignin wägen und bestimmen, 

 und keine Spur Lignin ist in der Säure in der die Lösung vorgenommen 

 wurde zu entdecken, denn diese Säure ist wasserhell, während die geringste 



^ Skogsvårdsföreningens Tidskrift, h. 3 — 4 1923. Tekn. Tidskr. 192;; 



* Sv. Kem. tidskrift 192 1, s. 14 1. 



^ Ing. Vet. Akademiens Handlingar n;o 13 (1922). 



* Aeta Acad. Aboensis 1922. 



