NYUTKOMNA BÖCKER Xl7 



ett visst tvärsnitt liten, därför att tyngden som skall uppbäras är liten; och 

 i samma mån som ett trädslag har hög hållfasthet, i samma mån blir också 

 tillväxten i ett visst tvärsnitt liten, ty det behövs så mycket mindre virke för 

 att det skall hälla. — Detta betraktelsesätt förefaller referenten vara vad som 

 brukar kallas alltför teoretiskt, så mycket mer som inga som helst siffror an- 

 föras för att styrka påståendet i fråga. Dä man dessutom vet, att specifika 

 vikten och hållfastheten följas åt, så att högre spec. vikt betyder större hållfasthet, 

 så slår ju det ena momentet i tesen ihjäl det andra, ty för varje träd kom- 

 mer man till att det ur den ena synpunkten skall växa litet, ur den andra 

 synpunkten skall det växa mycket. — Vidare säger förf. i inledningen, att 

 vindens böjande kraft ej innebär något nytt moment, som man behöver taga 

 hänsyn till, och att det blir samma resultat, om man endast tager hänsyn till 

 vikten av trädet. Det är tydligt, att herr Hohknadi. har studerat mekaniken 

 mindre grundligt än matematiken, eftersom han vill reducera vindens infly- 

 tande till endast en förskjutning av tyngdpunkten, sä att det alltjämt blott är 

 det vertikala trycket av stammens (och kronans) tyngd som verkar. — Emel- 

 lertid deducerar förf. fram ekvationen för stamkurvan under den ovan givna 

 förutsättningen och kommer till en exponentialekvation av följande form: 

 s 



^^; 



F^=F„e^ där e är basen för de naturliga logaritmerna, .v är längden och F^. 

 är grundytan. /"^ är grundytan i origo, och F^=T:y^, där r = stammens radie, .f är 

 specifika vikten, och n är trycket per ytenhet, förorsakat av tyngden av ovanför 

 varande material. Ekvationen kan transponeras om till likhet med Hojers 

 ekvation, med den skillnaden, att i Hojers ekvation är det höjden som är 

 logaritmerad, i Hohenadls är det diametern. Med kännedom om att Höjers 

 ekvation stämmer kan man alltså draga den slutsatsen att Hohenadls icke 

 stämmer. Detta har förf. också själv kommit underfund med. Han säger, 

 att den kan användas för kortare stycken av stammen, och för att få med 

 hela stammen måste han alltså dela upp den i småbitar. Cienom att använda 

 FouRiERS serier jämte sinus- och cosinusfunktioner kommer han emellertid 

 fram även på denna besvärliga väg, i det att stamkurvans ekvation represen- 

 teras av en serie med ett flertal termer, en term för varje stamstycke. Förf. 

 föreslår uppdelande av trädstammen i fem lika långa stycken för att pä ett fullt 

 tillfredsställande sätt kunna använda sina ekvationer. Stamkurvans ekvation 

 får dä följande form: 



/« Fz^^ln Fp^-\-i\, I (^ — o, i) + 0,8 I )\ sin ^'' + 0,8 i\, sin 2 ^' + 0,8 r.^ sin 3^'', 



- 3 



?— 0,1 

 där é^^Tz- ; /i = grundytan, transponerad till relativa enheter; /--- för- 



o,s "' 



hållandet mellan sp. v. och trycket per ytenhet. 



S. P. 



NYUTKOMNA BÖCKER. 



Andersson, Thor: Bullarbygdens avfolkning, Stockholm 1922. Seelig. 112 

 sid. Pris 5 kr. 



Anvisningar i skogsbruk, utgivna av Svenska Skogsvårdsföreningen och för- 

 fattade av Erik Geete, Th. (}RiNNbAr,, T. Lagerberc, G. Lundberg, 



2. Skogsvtirds/öttning,^)ts Tidskrift IQ3J. Serien 1!. 



