FRÅN SKOGSAÄRDSSTYRELSÉRNA 



PREJUDIKAT, UTSLAG M. M. 



Markägare ådömd skogsodlingsskyldighet å områden, som enligt upp- 

 gift avverkats för beredande av bete. En mångfald vittnesmål av- 

 gåvos såväl för markens lämplighet och behövlighet för detta ända- 

 mål som för motsatsen. 



Sedan hemmansägaren S. under en följd av år avverkat skog, huvudsak- 

 ligen bestående av bok, men även något björk och barr, å sitt hemman G. 

 i Blekinge län, och skogsvårdsstyrelsen förgäxes sökt med honom träffa över- 

 enskommelse om skogsodling, påkallade styrelsen laga undersökning, som för- 

 rättades den 5 april igi6. Härvid konstaterade synemännen, att återväxten 

 blivit genom avverkning uppenbarligen äventyrad å sammanlagt 32,10 hektar. 

 Av denna areal avsattes 5 hektar till betesmark, varemot återstående 28,10 

 hektar, som ansågos ej vara läm])liga för gräsproduktion, borde röjas och skogs- 

 odlas med gran- eller bokplantor. 



Enär överenskommelse med stöd av synemännens utlåtande ej kunde träffas, 

 instämde skogsvårdsstyrelsen S. till Listers häradsrätt med jrkande om åläg- 

 gande för S. att verkställa skogsodling enligt synemännens förslag samt er- 

 sätta rättegångskostnaderna. 



Under rättegängen förklarade S., att dels erfordrades den avverkade skogs- 

 marken till bete och dels ansåg han att återväxten ej äventyrats, enär det 

 vore en känd sak att björk infinner sig efter avverkning av bokskog. Till stöd 

 för sin mening hade svaranden inkallat nio vittnen, huvudsakligen lantbrukare, 

 vilka samstämmigt intygade den avverkade markens lämplighet och behövlighet 

 för bete. De ansågo, att den magraste och sämsta marken föreslagits till 

 betesmark och att det vore stort slöseri att plantera gran på den övriga marken, 

 där det kunde produceras både bete och lövskog. ¥.n stor mängd lövplantor 

 hade också redan infunnit sig. 



Skogsvårdsstyrelsen åberopade synemännens utlåtande och hade dessutom 

 inkallat t. f. sekreteraren i länets hushållningssällskap, vilken jämväl besiktigat 

 marken och i sitt vittnesmål intygade, att, utöver det till bete anslagna om- 

 rådet om 5 hektar, det ej funnes någon del av ifrågavarande områden, som 

 rimligtvis kunde sägas vara eller bliva användbart till bete. Dessutom fram- 

 höll han, att betet på en avsevärd del blivit omöjliggjort genom att enbuskar, 

 björkris m. m. fått fritt frodas. 



Skogsvårdsstyrelsen erinrade därjämte om att vid fråga om återplantering 

 en tredskande jordägare städse påstod marken vara lämplig och nödvändig 

 såsom betesmark. Allmogen såge ofta med en viss animositet det ingripande 

 för skogsodling, som enligt lag älåge styrelsen. 



I häradsrätlens utslag den 8 april igi8 ålades S. att före våren 1920 verk- 

 ställa röjning samt därefter verkställa skogsodling med gran- eller bokplantor 



