OM ELEVANTALET VID SKOGSHÖGSKOLAN x 67 



ningens ändamålsenliga ordnande synas hava hållit sina beräkningar väl mycket 

 i överkant, godtogo visserligen i stort sett de erhållna uppgifterna men fram- 

 höllo, att i skogsstaten enligt dess matrikel funnos 65 jägmästare mindre än 

 det av domänstyrelsen uppgivna behovet. Denna brist borde fyllas under en 

 femårsperiod, och beräknade de sakkunniga därför elevantalet till 30. Det 

 kunde synas logiskt, att efter de 5 åren åter minska elevantalet, men efter 

 några beräkningar, vilkas riktighet synes mig kunna ifrågasättas, förklara de 

 sakkunniga dock att även efter den omininmda biislens fyllande del beräkriade an- 

 talet borde bibehållas. 



I domänstyrelsen, dit betänkandet remitterades för yttrande, framhölls reser- 

 vationsvis av byråcheferna Örten lu, ad och CiiöBEi,, att den brist på tjänstemän, 

 som blivit en följd av 1903 års skogslagar, sannolikt snart nog skulle bliva 

 fylld, varför reservanterna ansågo 30 elever årligen vara mer än som svarade 

 mot det verkliga behovet. Denna uppfattning delades jämväl av jordbruks- 

 ministern, som föreslog elevantalets fixerande till 25, vilket också blev stats- 

 makternas beslut. 



Detta antal blev emellertid icke länge gällande, Första året av högsko- 

 lans verksamhet sökte endast 25 ynglingar till förberedande kursen, så att 

 då kunde saken icke ändras. Men redan påföljande år medgav Kungl. 

 Maj:t efter framställning från domänstyrelsen, att elevantalet under åren 19 16 

 — 1920 skulle ökas till 30. Vid den förberedande kursen godkändes emel- 

 lertid år 1 9 16 37 elever. Domänstyrelsen hemställde då, att alla dessa fingo 

 antagas till fortsatt utbildning. Kungl. Maj :t medgav detta men uppdrog sam- 

 tidigt åt domänstyrelsen att verkställa en fullständig utredning om det erfor- 

 derliga antalet elever. 



Detta uppdrag fullgjorde domänstyrelsen under sommaren 19 17 efter att 

 hava hört skogslagstiftningskommittén, skogsvårdsstyrelserna och Sveriges skogs- 

 ägareförbund. Det är mänskligt att under trycket av den personalbrist, som 

 då rådde och som var mest kännbar just för domänstyrelsen, denna beräk- 

 ning ledde till ett alltför stort elevantal, och jag är övertygad om att domän- 

 styrelsen själv numera anser detta beklagligt. Dess senare uttalanden giva 

 vid handen att så är fallet. Domänstyrelsen, som 1907 haft 240 och då 

 ansett sig behöva 305 jägmästare, hade år 1917 335, varemot det dåvarande 

 behovet utgjorde 375. För år 1925 beräknades behovet till 435. Skogsvårds- 

 styrelserna hade 19 17 i sin tjänst 27 och enskilda skogsägare, banker m. fl. 

 c:a 70 jägmästare. Dessa grupper beräknades till år 1925 komma att ökas 

 till resp. 47 och 99. Dessa beräknade behov och hänsyn till den samtidiga 

 avgången ledde till ett årligt erforderligt elevantal av 37, vilket på grund 

 av ett förutsett mindre behov för de enskilda skogsägarna, än skogsägarför- 

 bundet uppgivit, sänktes till 35. Detta antal fastställdes även för åren 19 18 

 — 192 1, sålunda de kurser, som skulle utexamineras åren 1922 — 1925. 

 Jag vill erinra om, att de enskilda skogsägarna år 1907 hade 75 jägmästare 

 i sin tjänst men år 19 17 endast c:a 70. Under de senaste åren hava de 

 entledigat flera än som samtidigt nyanställts. 



Min redogörelse har nu genomgått den period under vilken elevantalet va- 

 rit underkastat en ständigt fortgående ökning. Reaktionen lät icke vänta på 

 sig många år. 



Initiativ härtill togs redan den 19 december 1920 av de extra jägmästar- 

 nas förbund, som i en underdånig skrivelse i annat samband ifrågasatte en 



