74 X NORDISKT SKOGSBRUK ÅR 1922 



Valutadumping, navnlig med Hensyn til et af vore Hovedprodukter — Smör- 

 pakningstrse af Bög — har gennem Dansk Skovforenini; energisk deltaget i 

 denna Protest og haevdet, at en ä jour Föring af den gamle Toldlovs Satser 

 vilde VcTere det eneste rimelige og under de forhaandenvaerende meget vanske- 

 lige Forhold et beskedent Forlangende. Resultatet af de mange Protester var, 

 at Regeringen udsköd Behandlingen af Lovforslaget, til Rigsdagssamlingen 

 1922 — 23, hvor det paany blev fremsat og i Öjeblikket er til Bearbejdning 

 i et Udvalg. 



Den 30. Juni 1922 stadfaestedes en rvy Jagtlov,, der betyder en vaesentlig 

 Forbedring fra den hidtilgaeldende af 1894. Af Nyheder kan bl. a. njevnes 

 fölgende : 



Nattejagt er forbudt med Undtagelse af i Time efter Solens Nedgång og 

 I Time för dens Opgang. Nedstikning af Fasaner og Brug af kunstigt Lys 

 er forbudt. Der er indfört Forbud mod Jagt uden forud erhvervet Jagttegn. 

 Endelig er Straffebestemmelserne, der för ofte var latterligt milde, meget be- 

 tydeligt skaerpede. 



En 7iy Skovlov til Aflösning af den gamle Skovforordning af 1805 er, som 

 det vist vil vides, for Öjeblikket under Udarbejdelse her i Landet. Forhand- 

 lingerne i den i Maj 1920 nedsatte »Skovkommission» er imidlertid ikke 

 offentlige, saa der kan endnu intet officiell siges om, hvad Resultat Kommis- 

 sionen vil komme til i sin Betasnkning. Et Forslag indgivet af 5 af Kom- 

 missionens Medlemmer, nemlig Formanden i Dansk Skovforening, Greve C. W. 

 Ahlefeldt-Laurvig, Overförster Bräm mer, Vallo, Direktören for Statsskov- 

 vaesenet, Kammarherre Buchwald, Godsejer Wil hj el m, Orenses og Kammar- 

 herre, Baron Wedell-Neergard, Svenstrup, tegner dog til at kunne samle 

 et Flertal indenfor Kommissionen. 



Et Spörgsmaal, der i vide Kredse har vakt saerlig Opmaerksomhed, er Piibli- 

 kums Adgang til Skovene. Kommissionens Formand, Departementschef H. 

 Waage, har nemlig, isaer gennem nogle Artikler i Dansk Skovforenings Tids- 

 skrift i 1921 og 1922, gjort sig til Talsmand for den Opfattelse, at Publikum 

 i Virkeligheden har Ret til uskadelig Faerdsel i privat Skov, idet en saadan 

 Ret formenes ubestridt at have vaeret til Stede i Oldtid og Middelalder og efter 

 Departementschefens Opfattelse endnn ikke er gaaet tabt ved noget Lovbud. 



Fra anden, meget kompetent Side (Höjesteretssagförerne Vagn A ages en og 

 Gråa, Godsejer S. Scavenius og Professor A. Oppermann, se Dansk Skov- 

 forenings Tidsskrift 192 i) er herimod haevdet, at Loven om Mark- og Vej fred 

 af 1872 givetvis ogsaa har taget Sigte paa Skove, saaledes at dens Forbud mod 

 uhjemlet Faerdsel över anden Mands Grund ogsaa maa gaelde Skovgrund. 



I et Land som Danmark^ hvor Skovprocenten er ringe (c. 8) og Befolk- 

 ningstaetheden stor, kan man ikke undre sig över, at Skovejerne ser med den 

 störste Betaenkelighed paa alle Forsög paa at give Publikum en lovhjemlet 

 Adgangsret til de private Skove. Ganske vist har Skovejerne hidtil som Regel 

 med den störste Liberalitet aabnet deres Skove for Publikum, men man frygter 

 — og vel naeppe uden Grund, — at Skovgaesternes Optreeden skal blive 

 mindre hensynsfuld, naar de ikke laengere er — Gaester — . Imidlertid vil 

 der naeppe nogonsinde blive Tale om en saadan lovhjemlet Adgangsret for 

 Publikum, uden at der i det mindste samtidig tillsegges Skovejerne en vis 

 Politimyndighed og muligvis yderligere til Gengaeld indrömmes Skovene en 

 almindelig Skattelettelse. 



