92 X NORDISKT SKOGSBRUK ÄR 1922 



hava nämligen, särskilt beträffande barrveden, \arit mycket låga och priset 

 på träkol liar legat vid en nivå, som gjort skogskolning mindre lönande. Be- 

 ståndsvårdshuggningarna hava därför näppeligen kunnat bedrivas i den om- 

 fattning, som önskvärt varit. 



Man hör ofta uttalas den satsen, att skogsägarna böra passa på under låg- 

 konjunkturer, då god tillgäng till arbetskraft finnes och prisen på denna äro 

 låga, att bedriva skogsvårdande arbeten såsom kulturer och dikningar, vilka 

 ofta ej hinna följa med i högkonjunkturernas brådskande avverkningstempo. 

 Denna princip ser nog mycket tilltalande ut på papperet, men är ej alltid 

 så lätt att genomföra i praktiken. Under depressionsperioderna finnes visser- 

 ligen överflöd på arbetskraft, men erfarenheten har i närvarande tid givit vid 

 handen, att denna arbetskraft ej alltid är så särskilt billig. Pä arbetsmark- 

 naden är det numera ej endast tillgång och efterfrågan, som reglera priserna. 

 Däremot är det ofrånkomligt, att depressionen åtföljes av brist på penningar, 

 och har denna brist gjort sig märkbar först och främst bland skogsägarna, 

 men även hos de myndigheter, skogsvårdsstyrelserna, vilka hava att uppmuntra 

 och stödja de enskildas skogsvårdssträvanden. Huvudparten av dessa organs 

 rörelsemedel erhålles genom de s. k. skogsvårdsavgifterna, vilka utgå för virke, 

 som avverkas för försäljning. Genom de stora inskränkningar i avverkningarna, 

 som de senaste åren successive ägt rum, ha skogsvårdsstyrelsernas driftsmedel 

 avsevärt nedgått. Ar 19 19 uppgingo de till 4,060,894 kronor (belöpande 

 på 1917 års avverkningar); år 1920 till 3,454,946 kronor (för 19 18 års av- 

 verkningar) och år 192 1 till 3,308,816 kronor (för 1919 års avverkningarX 

 För 1922 saknas, när detta skrives, statistik över skogsvårdsstyrelsernas verk- 

 samhet, men man torde med visshet kunna säga, att skogsvårdsavgifterna då 

 hava ytterligare nedgått. Den penningeknapphet, som sålunda är för handen, 

 torde i längden ej kunna undgå att minska skogsvårdsarbetenas omfattning. 

 Ända fram till 192 1 — det sista år för vilket statistik finnes — ha visser- 

 ligen dess arbeten kunnat vidhållas i full omfattning. Dä utfördes å enskildas 

 skogar i landet skogsodling på en areal av omkring 41,000 har, markbered- 

 ning för självsådd å 3,300 har samt upptogos skogsdiken till en sammanlagd 

 längd av 2,456,800 meter. För år 1922 torde emellertid dessa arbeten ha 

 något nedgått i omfattning. Och ytterligare inskränkningar äro. att emotse. 



Tillgången av skogsfrö. 



Klängningen av skogsfrö är i Sverige numera praktiskt taget monopoliserad 

 hos skogsvårdsstyrelserna och statens skogsförvaltning. Tidigare funnos jämväl 

 ett antal privata fröklängningsanstalter i riket, men dessa blevo, sedan skogs- 

 värdsstyrelserna börjat med denna verksamhet, hastigt nog utträngda, och frö- 

 anskaffningen har sedan åvilat sagda styrelser och staten. 



Vid 1922 års början voro de tillgängliga fröreserverna tämligen små. Staten 

 disponerade 57 kg gran- och 6x8 kg tallfrö, samt skogsvårdsstyrelserna 

 3,751 kg gran- och 6,486 kg tallfrö. Då dessa förråd, tillika med vad som 

 kunde hinna klängas av årets kottskörd, kunde förutses ej på långt när komma 

 att räcka för 1922 års skogsodlingskampanj, föranstaltades om import av 

 tyskt granfrö och finskt tallfrö. Med hjälp härav kunde årets kulturer hållas 

 gående. Sedan 1922 års kottskörd blivit slutklängd, har en betydligt större 

 fröreserv erhållits. Vid sista årsskiftet utgjordes denna av 13,645 kg granfrö 

 och 7,460 kr tallfrö. 



